Čet-čet!
Čet-čet-čet!
Plačte. Prosím, buďte nažive.
Hej! Nie!
Hej! Poď na mňa!
Hej! Pozri!
Hej!
Poď na mňa!
Poď!
Kto je tam? Odpovedz! Kto je tam?
Moje deti sú v dobrých rukách.
Jerlamarel...
si to ty?
Áno.
Prišiel si si ich vziať?
Nie. Som na úteku.
Mám prácu inde.
S tebou budú v bezpečí.
Zostal som nablízku, aby som sa uistil, že nájdete útočisko.
A aby som zabil medvede.
Toto by mal byť posledný.
Tieto deti sú dar.
Postaraj sa o ne, ako budú rásť.
Dáš mi ruku?
Čo... čo to je?
V útočisku, pri vodopáde, je malá jaskyňa.
Vylez tam. Nájdeš tam škatuľu.
Dal som ti k nej kľúče.
Hovor s Paris.
Povedz jej, že obsah škatule je pre moje deti.
Otvor škatuľu, keď budú mať dvanásť.
Aby rozumeli, čo je vnútri.
Čo je vnútri?
Múdrosť.
Múdrosť, ktorá začne nový svet.
Lepší ako svet našich predkov.
Jedného dňa budeme spolu.
Nazvi ich Haniwa a Kofun.
A spoznám ich, keď za mnou prídu.
A kedy za tebou prídu?
Odpovede sú v škatuli.
Počkaj. Jerlamarel.
Jerlamarel!
Jerlamarel.
Jerlamarel!
Začul som Baba Vossu, ako kričí meno toho bosoráka.
Neprekáža ti to?
- Nie sú to zákony? - Sme ďaleko od zákonov.
Baba Voss nám velí. Nesmieme ho uraziť.
Baba Voss nie je zákon.
Boh je zákon.
Možno sme ďaleko aj od Boha.
To Baba Voss a Paris odsúdili moju matku...
tvoju sestru, na upálenie.
A za čo?
Lebo spochybňovala, či nechať muža ako on,
cudzinca, ktorý nehovorí o svojej minulosti, viesť dedinu?
Upálili ju, lebo sa báli, že hovorí pravdu.
Boh také veci nezabúda.
A ak aj áno...
Ja nikdy.
Kde si bol?
Baba Voss?
Čo sa stalo?
Len pravdu.
Sadni si, láska.
Prečo?
Stal sa... Jerlamarel.
Píše sa tu, že ju nájdeme pri spadnutom strome.
Počul som len historky.
Nevedel som, že Tieň žije medzi nami v dedine.
Preto sú Tiene Tieňmi. Nikto nevie, kde sú.
Alkenni mali vždy Tieň.
Nechala som jej správu na oltári, keď som sa vrátila, bola preč.
Bude tam.
Ako budeš vedieť, keď príde?
Neviem, ešte som to nerobila.
Asi nám dá vedieť, že prišla.
Prečo si myslíš, že ona?
Lebo Tiene sú vždy ženy. Muži sú nemotorní.
Kto si myslíš, že je?
Asi niekto, s kým sa denne zhovárame.
Niekto schopný skryť svoje telo.
Nikto nemôže byť a zároveň nebyť.
Hýbe sa len vtedy, keď aj ostatní.
Ani Ayuri ju nepočujú.
Vie sa zbaviť myšlienok. Ani zvedi ju necítia.
Je na inom mieste, nevypátrateľná.
Aj psy si myslia, že je kameň.
Je tu.
Tieň...
Pozdravujem ťa.
Tieň, potrebujem, aby si sledovala niekoho v dedine
a ohlásila, čo si počula.
Kým sa nepodriadiš, neodpovie.
Nehýb sa!
Tieň, urobíš, ako ťa žiadam?
To je áno?
Dvakrát je „áno“, raz znamená „nie“?
Tieň, tá osoba je Paris.
Myslíme si, že je bosorka. Potrebujeme dôkaz.
Môžeš sledovať bosorku?
Tieň, môžeš sledovať bosorku?
Ako ti zaplatíme?
Tieň?
Povedal „nový svet“?
Možno pri budovaní nového sveta bude starý zničený.
Je to len škatuľa, láska.
Čo to je?
Je to pre deti. Asi hračka.
Nie, má to význam.
Všetko, čo robí, má význam.
Význam, ktorý nikdy nepochopím.
Ide mi opatera, nie chápanie.
Baba Voss, vždy si vyberiem muža, ktorý sa o mňa postará,
než muža, ktorý ma bude chápať.
Paris?
Áno.
Tvoj manžel ma pozval.
Jerlamarel povedal, že to máme prebrať s ňou.
Poď.
Čo je ešte vnútri?
ABECEDA
Správa hovorí, že čo je navrchu, má ostať navrchu.
A čo je naspodku, má ostať naspodku.
Ako vytvoríme nový svet z kôry stromu.
Ani vôňa mi nič nehovorí.
Je toho viac.
Paris.
Čo? Vieš, čo to je?
Áno.
Sú to... knihy.
Čo sú to knihy?
Stará mama mi hovorila príbehy, ktoré jej hovorila praprastarká.
Spolu sme si ich snívali.
Knihy majú svätý tvar.
Sú tiché, ale hovoria priamo do tvojej predstavivosti.
Môžeš ich spáliť, ale sú mocnejšie než oheň.
Sú v nich všetky múdrosti predkov.
Tajomstvá doby zraku.
Prastarká mala svoje vlastné knihy.
Ale lovci ich spálili.
Myslela som, že spálili všetky.
Podľa Jerlamarela máme čakať 12 rokov,
kým ich dáme deťom.
Asi verí, že deti zdedili jeho schopnosť počuť ticho.
Možno verí, ale to neznamená, že to je pravda.
Moje deti nie sú prekliate.
Prekliate?
Sme tu, navždy sami, v dedine plnej poverčivosti.
Tvoje deti tu možno nezostanú navždy.
Ako to myslíš?
Ako? Paris!
Kým naisto nevieme, že majú tú schopnosť,
nesmieme sa hádať.
Musíme ich pochovať ako vzácne semiačka.
Lebo to je dar od Jerlamarela.
A Jerlamarelove dary sú vždy dobré.
Máš iný názor, Maghra?
Baba Voss...
zakop knihy pri hyacinte.
A dvanásť rokov o nich neprehodíme ani slovo.
Nie sme sami.
Tieň?
Tieň.
Dostal som tvoju správu.
Som tu.
Si tu?
Tieň?
Nechce hovoriť.
Čo počula, zaviazala.
Boli tam traja. Baba Voss, Paris a Maghra.
Rozprávali sa o deťoch.
Tej bosorky?
O deťoch.
Plačú, jedia, kvília, nič iné.
To povedala.
Tieň klame!
Možno máš pravdu.
Neodpovedala na moje otázky.
Rozošlem správy o bosorke.
A lovci sa môžu opýtať...
Správy? Ako pošleš správy?
Odkaz.
Bude plávať dole prúdom desiatkami údoliami.
Kto vie, kto ho nájde?
Nájde ho bobor.
Pošlem ho dvakrát denne.
Trikrát denne.
Jedného dňa budú naše modlitby vyslyšané.
Dolín a riek je mnoho. Potrvá to roky.
Možno.
Ale budeme mať nádej.
Držte!
Môj priateľ.
Vedel som, že ťa tu nájdem samého.
Ako sa ti darí?
Všetko v poriadku.
Dobre.
A ty?
Aj s tebou je všetko v poriadku?
Naozaj to chceš vedieť?
Samozrejme.
Veci nie sú v poriadku.
Mám problémy zaspať.
To mi je ľúto.
Cez deň počujem veci, ktoré mi nedajú spať.
Aké veci?
Cítim okolo seba veľkú nedôveru.
Bojím sa, že niekto urobil veľa,
aby špehoval mňa a mne najbližších, v mojom vlastnom dome.
Je to nepravdepodobné.
Nie je tajomstvom, že ty a tvoja teta cítite voči mne a mojej rodine zášť.
Myslel som si, že ak by ma chcel provokovať niekto so zlým úsudkom,
vy ste tí, ktorí by ho poznali.
Ale nepoznáte, že?
Nie, nepoznám.
Dobre. To je dobre.
Pamätaj si, že ja som tu zákon.
Každý za mnou môže prísť a úprimne sa vyrozprávať
a ak pri tom budú stáť oproti mne čelom,
budú stáť pred spravodlivým mužom.
Mužom, ktorým som teraz.
Ak však začujem vo vetre šepot,
musím zistiť, od koho pochádza.
Potom však bude stáť pred mužom, kým som bol kedysi.
Mužom s chuťou po krvi a strachu.
Ak má niekto čo povedať, Gether Bax,
povedz mu, nech ma vyhľadá a povie to.
Skôr, než ho nájdem ja.
Počúvajte!
Nedali ste mi informácie, ktoré som žiadal.
Prišli ste o svoje domovy.
Prehovorte, inak prídete aj o svoje životy.
Povedzte, čo viete, o kacírovi a diablovi Jerlamarelovi.
Povedzte, čo viete o jeho deťoch.
Nič... nič nepočujeme.
Prosím, nechajte nás.
Ak ste nič nepočuli, vaše uši sú mi na nič.
Posol!
Správa pre kráľovnú.
„Mesiace sme hľadali v horách krajiny Slnečného hrobu.
Stále sa modlíme k Bohu za rady,
neposiela nám ani slovo, ani vône, znamenia, či nádej.
Dediny sveta Slnečného hrobu sú rozptýlené.
Je tam mnoho pohorí a stratených rovín.
Ľudia sa boja medveďov a levov a nevychádzajú von.
S ťažkým srdcom vás žiadam o pokyn.
Je misia ukončená?
Verím, že je bezvýznamná,
a pokorne žiadam o návrat do kráľovstva Payan.
Váš oddaný sluha, Tamacti Jun.“
Prečítam si to sama.
- Prečítal som vám to celé. - Daj mi to.
Mám citlivé prsty. Možno ti niečo uniklo.
Prvá časť je skutočne od Tamacti Juna.
Druhá však nie.
Tamacti Jun nie je pokorný a nie je to sluha
a máme medzi sebou tajnú dohodu,
že v desatine uviaže srdce, aby sme predišli podvrhu.
A toto, svätý lord Sak, je podvrh.
Napísali to iní. Kľakni si.
- Vaša výsosť. - Kľakli si!
Tamacti Jun je kráľovský vymáhač daní a lovec bosoriek.
Je poverený slúžiť dvadsať rokov a dvadsať rokov bude slúžiť.
A každý jeden deň služby bude pátrať po Jerlamarelovi.
Lebo nenávisť a pomsta sú dva kone, ktoré ťahajú jeho voz.
Kto ťa poslal, aby si mi klamal?
Ostatní s obavami.
Ktorí?
Ostatní, ktorí si želajú, aby ste dostali rozum.
Výsosť, kacír Jerlamarel je preč.
Máme problémy tu.
Svätá sila sa stráca.
Voda prechádza prasklinami vo večnej stene
a hladina sa zvyšuje.
Bohovia spievajú len dvomi hlasmi.
Ľudia spochybňujú vašu moc.
Potrebujete svoju armádu tu, vaša výsosť.
Kto zaviazal falošné uzlíky?
Lord Carne.
Lady Zee.
A kto ešte?
Nikto.
Zadus sa vlastnými lžami.
Chcem sa modliť.
Jerlamarel, moja jediná pravá láska.
Kedysi som sa s tebou modlila.
Kedysi sme sa rozprávali bez slov...
už sa však so mnou nerozprávaš.
Tak k tebe prehovorím v modlitbe.
Jerlamarel... príď v pokoji domov.
a zbi svojich prenasledovatelov do môjho tela.
Odpustím ti hriechy.
Vráť sa a daj mi deti s mocou, tvojou mocou.
Zrak vyhlásim za kacírstvo.
Zrieknem sa Bohov.
Lebo naše deti budú Bohovia.
A ja budem Boh, ktorého si kedysi poprel.
Navždy.
Pozrite...
Lord Carne a lady Zee...
myslela som si, že sú mi verní.
Prosím, vaša výsosť.
Sú vinní zo zrady a klamstva.
Hovorili sme len pravdu.
Pravdu, ktorú všetci poznáme.
Myslí len na Jerlamarela, zatiaľ čo tu doma
sa stroje kazia a voda stúpa.
Ona nie je Bo...
Je to pravda.
Boj, aby som vás zachránila
a zachránila sväté mesto Payan, je náročný.
Ale vediem ho, lebo mi to prikazuje môj rod.
Boh ma vedie a som bohom tak veľmi, ako mi to dovoľuje.
Akoby som bola jeho rukami na zemi, bránim skaze,
zohrievam zimu, ochladzujem leto, čarujem plotom
proti levom a medveďom, ktoré by inak zničili vaše deti...
aj keby boli najedení.
Väčší boj však vediem proti svetlu...
sile, ktorá človeka povyšuje nad Boha...
sila, ktorá by opäť
obnovený svet dala do kožených opratov a reťazí.
Naše armády na poli bojujú proti diablom svetla.
Mali by sme si ich ctiť.
Nie šepkať o zrade za ich chrbtami.
Keď budete proti mne...
urýchlite tým návrat svetla a skazu.
To sa neodpúšťa.
S ľútosťou, starí priatelia,
choďte.
Sme Payani
Sme svätí
Sme vyvolení
- Sme, sme, sme - Sme, sme, sme
Sme Payani
Sme svätí
Sme vyvolení
- Sme - Sme
O TRI ROKY NESKÔR
Priniesla som deťom ovocie.
Maghra...
- vzduch, čo cítim... - Áno.
Áno.
Cítiš niekde smútok a radosť, ale hlavne smútok.
Tu.
Ich obľúbená hračka.
Kdekoľvek ju polož, len potichu.
Haniwa, Kofun, kde máte hračku?
Nájdite si hračku.
Máte ju?
Dobré dievča.
Daj ju tete Paris.
Choďte sa hrať.
Keď im zakryjem oči, už to nevedia.
Viem to už dlho, ale...
Tvárila som sa, že to neviem.
Teraz to je isté.
Komu?
Baba!
Poďte sem, lásky.
Choďte sa hrať von.
Hneď tam budem.
Vedel som to, odkedy ma Haniwa chytila za ruku
a povedala, že slnko má sestru, ktorá sa prichádza v noci hrať.
Viem.
Jerlamarel hovoril pravdu, Baba Voss.
Dvojčatá sú začiatok nového sveta.
Mali by sme vyhlásiť pravdu.
Sú to moje deti.
Souter Bax a Gether Bax už o nás hovoria, že sme bosorky.
Majú čoraz viac priateľov.
Skryme sa, skryme pravdu.
Jerlamarel povedal dvanásť rokov.
Dovtedy nič nepovieme.
Dovtedy budú žiť so zatvorenými očami.
Kedysi dávno
žili štyria súrodenci v dedine,
ako v našej.
Každý deň spolu pracovali.
Jeden vyrábal najvoňavejší parfém.
Druhý piekol najsladšie koláče.
Ďalší hral najkrajšiu hudbu.
A štvrtý tkal hodváb pre obliečky a šaty
hebké ako teplý sneh.
Každý deň spolu spokojne pracovali
a nikdy sa nehádali.
Ale jedného dňa
prišiel chlapec, ktorý tvrdil, že je ich dávno stratený starší brat.
Keď sa ho sestry a bratia spýtali, čo robil...
povedal, že hovoril ľuďom pravdu.
„Akú pravdu?“ pýtali sa.
„Nuž,“ odpovedal...
„Môžem vám povedať, že jeden z vás je pekný...
jeden celkom pekný a jeden obyčajný...
a jeden je škaredý.“
Rodinu jeho slová prekvapili...
lebo ak ste to ešte neuhádli, mená súrodencov
boli Vôňa, Chuť,
Zvuk a Dotyk.
V ich svete neexistovalo slovo „pekný“ či „škaredý“.
„Ale ktorý je ktorý?“ spýtali sa brata.
„Keďže neviete, nech vám na tom nezáleží,“ odpovedal.
A potom odišiel.
„Počkať, ako sa voláš?“ zavolali naňho.
„Volám sa Zrak,“ odpovedal.
A potom odišiel a nechal ich v úžase.
Čoskoro sa rodina začala hádať, ktorý je ten pekný
a ktorý ten škaredý.
Každý z nich strávil toľko času premýšľaním nad tým, čo Zrak povedal...
že parfum stratil vôňu...
koláče svoju chuť,
hudba prišla o harmóniu,
a hodváb sa šúchal a trhal.
Až kým sa jedného dňa nestretli
a nerozhodli, že zabudnú, čo im Zrak povedal.
Lebo než prišiel, boli spokojní.
A čoskoro boli opäť spokojní.
Rozhodli sa, že stačí, ak budú štyria.
A žili šťastne až do smrti.
Ahoj.
Doniesla som pre dvojčatá darček...
na ich zajtrajšie narodeniny.
Odkedy rozmrzla rieka, nehovorila si o tom.
O čom?
Na tento deň sme čakali.
Dvanásť rokov, Maghra.
Samozrejme, môžeš robiť, čo chceš.
To je od teba milé, Paris.
Ak si myslíš, že sú príliš malí, ako dlho budeš čakať?
Baba Voss a ja sme sa rozhodli.
Čo je pochované v zemi, tam aj ostane... Navždy.
Tak si sa rozhodla?
Tak sme sa rozhodli.
Nič nás dvoch nerozdelí, Paris. Ani ty.
Takže len tak chodia so zatvorenými očami a rastú,
žijú a zomrú tu.
- Len a len tu. - Žijú tu!
O to ide. Nie, Paris?
To pre nich chcem, aby žili.
Ak sa ich tajomstvo odhalí,
ak ich niečo z tej škatule vyzradí,
ak by sa im niečo stalo a tisícky ďalších „ak,“
upálili by ich.
Alebo ak by podľa kníh v škatuli mali odísť z dediny
a byť potravou pre levy a medvede,
tak zomrú.
Keď si mŕtvy, tvoje oči sú zatvorené navždy.
Jedného dňa nás niekto nájde, nájde ich.
Maghra, musia byť pripravení.
- Stačí! - Nie, nestačí!
Tento život nestačí.
Tvoja výhovorka nestačí.
Nemusím ti dávať výhovorky.
A čo Jerlamarel?
Jerlamarel? Jerlamarel ich nevychoval.
On sa o nich nestaral.
Neukladal ich do postele, lebo bol preč.
Tvoj hlas.
Nenávidíš ho.
Prečo?
Maghra?
Prečo na ne prenášaš svoju nenávisť?
Mama!
Choď preč, Paris.
Chcem byť s deťmi.
Paris.
Poďte ďalej, sadnite si.
Moje detičky.
Už ste veľké! Všetko najlepšie.
Dnes máte dvanásť rokov.
Páni.
Dvanásť rokov ste museli držať tajomstvo.
A držali ste ho veľmi dobre.
Dokážete udržať ešte jedno?
Aké?
Budete o tom vedieť len vy.
Je to najlepší narodeninový darček na svete.
Čo to je?
Sú to knihy.
Myslíme si, že sú to knihy.
Tu sú pokyny, ako počuť, čo knihy hovoria.
Pokyny od koho?
Od vášho otca.
Čo o tom ocko vie?
Nie.
Od vášho skutočného otca.
Čože?
Viem len to, čo mi povedala vaša matka.
Dúfala som, že vám to povie sama.
My už máme otca.
Viem a veľmi vás miluje, Kofun.
Haniwa...
Existuje jeden muž...
Zachránil vašu mamu v snehovej búrke.
To mi povedala.
Stratila sa a zachránil ju.
A ostal s ňou.
A keď prišla do našej dediny,
vy dvaja, dvojičky, ste už boli v nej.
- Volá sa Jerlamarel. - Nie.
- Počkaj, Haniwa. - Kofun.
Haniwa. Nikomu to nesmie povedať.
Tu máš správu, prečítaj si ju.
Si statočná. Choď.
Možno sme bosoráci.
Možno príbehy o zraku sú pravdivé.
Nie.
Pravdu držím v rukách.
Ja to budem čoskoro vedieť a ty nie.
Do toho.
„Kedysi dávno
mali všetci ľudia schopnosť ako vy.
Ľudia využili túto schopnosť a moc svojej mysle,
aby dobyli svet.
Postavili stroje, ktoré lietali,
ktoré rozprávali a prešli tisícky kilometrov.
Dokonca na veľkých lodiach opustili Zem.
Ich moc bola taká silná, že prerástli zem a zničili ju.
Niektorí hovoria, že zrak im vzal Boh, aby zachránil planétu pred skazou.
Po mnohých rokov však bude dar svetla obnovený
a dostanú ho len vyvolení ľudia spolu s pokynmi, ako svet opäť vybudovať.
Som váš otec.
Tento dar ste zdedili po mne.
Je vašou povinnosťou ho využiť.
Učte sa z kníh, ktoré som vám nechal.
Knihy som pozorne vybral.
Nechal som vám aj pokyny, kam ísť,
keď budete dosť silní na to, aby ste odišli z dediny.
Keď prídete, budem na vás čakať.
Spolu nanovo začneme nový svet.
S láskou, váš otec...
Jerlamarel.“
Čo máme robiť?
Otvorili ste škatuľu.
To ja, Baba Voss.
Bez súhlasu.
Jerlamarel zachránil ich život pred medveďom a aj tvoj.
Postavil most.
A viedol náš kmeň do bezpečia.
Mal jedinú požiadavku:
„Povedz im o tom.“
Nech objavia pravdu.
A nech si vyberú.
Maghra knihy spáli.
- Nehovor jej o tom. - Mám klamať?
Roky si dvojčatám láskavo hovoril, že si ich otec.
Teraz musíš byť láskavý k Maghre.
Mlčanie nie je lož.
Rozprávali sa o odchode.
Vieš, že raz musia odísť.
- Keď odídu... - Nie.
Keď odídu, knihy im dajú múdrosť.
Baba Voss, si dobrý muž.
- Ale nebol si taký vždy. - Stačí.
Len preto, že sa tu skrývame, neznamená to, že svet sa zmenil.
Ale dvojčatá by mohli byť tou zmenou.
Sú nádejou, Baba.
Mysli na to, čoho si bol svedkom.
Mysli na skutky, ktoré si vykonal.
Odplať sa svetu, Baba.
Mlčanie nie je lož.
Baba?
Neplytvaj drevom. Ja ťa zohrejem.
Si v poriadku?
Áno. Všetko je v poriadku.
Poď do postele.
Čo máš?
AKO ZABIŤ VTÁČIKA
Ty?
Preklad: Zuzana Šplhová