Čet, čet!
Čet, čet, čet!
Prosim, jočita. Prosim, bodita živa.
Hej! Ne!
Hej! Obrni se k meni!
Hej! Poglej me!
Poglej...
Obrni se k meni!
Kdo je tu? Odgovori. Kdo je?
Vidim, da sta moja otroka v dobrih rokah.
Jerlamarel.
Si to ti?
Ja.
Si prišel ponju?
Ne. Na begu sem.
In drugje imam delo.
Med odraščanjem sta varnejša pri tebi.
Ostal sem blizu, da bi se prepričal, da boste našli zatočišče.
In da pobijem medvede v dolini.
Mislim, da je ta zadnji.
Ta otroka sta darilo.
Dobro skrbi zanju, ko bosta rasla.
Mi daš roko?
Kaj... Kaj je to?
V zatočišču, pri slapu, je majhna votlina.
Splezaj vanjo. Tam boš našel škatlo.
Dal sem ti ključ, da jo odpreš.
Govori s Paris.
Povej ji, da je vsebina škatle za moja otroka.
Škatlo odpri, ko bosta štela 12 poletij.
Dovolj, da bosta razumela, kaj je notri.
Kaj je notri?
Znanje.
Znanje, ki bo spočelo nov svet.
Boljšega, kot je bil svet prednikov.
Nekoč bomo skupaj.
Poimenuj ju Haniwa in Kofun.
Da ju bom spoznal, ko bosta prišla k meni.
Kdaj bosta prišla k tebi?
Vsi odgovori so v škatli.
Počakaj. Jerlamarel.
Jerlamarel!
Slišal sem, kako Baba Voss kliče čarovnikovo ime.
Te to ne moti?
-Tu ni nobenih zakonov? -Tu smo daleč od zakona.
Baba Voss je zdaj glavni. Ne upamo si ga jeziti.
Baba Voss ni zakon.
Bog je zakon.
Morda smo tu tudi daleč od Boga.
Baba Voss in Paris sta obsodila mojo mamo,
tvojo sestro, na grmado.
Zaradi česa?
Ker je dvomila o modrosti tega, da bi takemu človeku,
tujcu, ki noče govoriti o svoji preteklosti, dovolili, da vodi vas?
Sežgala sta jo, ker sta se bala, da govori resnico.
Bog tega ne pozabi.
In tudi če bi,
jaz ne bom nikoli.
Kje si bil?
Baba Voss?
Kaj se je zgodilo?
Le resnico.
Sedi, ljubezen moja.
Zakaj?
Jerlamarel se je zgodil.
Pravi, da jo bova našla na koncu padlega debla.
Slišal sem le zgodbe.
Nisem vedel, da med nami živi Senca.
Zato so Sence Sence. Nihče ne ve, kdo so.
Toda Alkennyji smo vedno imeli Senco.
Na oltarju sem ji pustila sporočilo in ko sem se vrnila, ga ni bilo več.
Prišla bo.
Kako boš vedela, kdaj bo prišla?
Ne vem. Tega še nikoli nisem počela.
Domnevam, da se nama bo razkrila.
Zakaj govoriš v ženskem spolu?
Ker so Sence vedno ženske. Moški so preveč okorni.
Kdo torej je, misliš?
Nekdo, s komer najbrž vsak dan govorimo.
Nekdo, ki zna skriti svoje telo.
Nihče ne more hkrati biti in ne biti.
Premika se le, kadar se drugi.
Še Ayuri je ne slišijo.
Očisti se misli. Še napovedovalci je ne začutijo.
Nekje drugje je, neopazna.
Še psi mislijo, da je kamen.
Tukaj je.
Senca,
pozdravljam te.
Senca, bodi nekomu senca, nekomu v vasi,
in mi poročaj, kar slišiš.
Ne bo se odzvala, dokler se ne ukloniš.
Pri miru stoj.
Senca, boš storila, kar prosim?
Je to ja?
Dvakrat za ja, enkrat za ne? Ja?
Senca, ta oseba je Paris.
Misliva, da je čarovnica. Potrebujeva dokaz.
Si lahko senca čarovnici?
Senca, si lahko senca čarovnici?
In kako ti plačava?
Senca?
Nov svet, je rekel?
Morda se bo v nastanku novega sveta stari uničil.
Samo škatla je, ljubezen.
Kaj je to?
Za otroka je. Morda je igrača.
Ne. Nekaj pomeni.
Vse, kar stori, ima pomen.
Pomen, ki ga ne morem razumeti.
Dober sem za skrb, za razumevanje pa ne.
Baba Voss, vedno bi izbrala moškega, ki lahko skrbi zame,
raje kot takega, ki me razume.
Paris?
Ja.
Tvoj mož me je povabil.
Jerlamarel je rekel, da se morava posvetovati z njo.
Pridi.
Kaj je še v škatli?
Sporočilo pravi, naj tisto, kar je na vrhu, ostane na vrhu,
kar pa je na dnu, naj ostane na dnu.
Kako iz lubja narediš nov svet?
Tudi sapa ne prinese videnj.
In še veliko več enakih.
Paris.
Kaj? Veš, kaj je to?
Ja.
To... To so knjige.
Kaj so knjige?
Babica mi je pripovedovala zgodbe, ki jih je njej povedala babica njene babice.
Sanjala sem jih z njo.
Knjige imajo sveto obliko.
Tihe so, a vendar govorijo naravnost domišljiji.
Lahko jih sežgeš, a so močnejše od ognja.
Vse znanje starodavnih je v njih.
Skrivnosti dobe vida.
Babica moje babice je imela svoje knjige.
Toda lovec čarovnic je vse sežgal.
Mislila sem, da so vse knjige sežgali.
Jerlamarel je rekel, da počakajmo 12 poletij,
preden jih damo otrokoma.
Očitno verjame, da sta podedovala njegovo sposobnost, da sliši tišino.
Lahko verjame, a zato še ni res.
Moja otroka morda nista prekleta.
Prekleta?
Tu živimo, za vedno sami, v vasi, polni vraževerja.
Tvoja otroka morda ne bosta za vedno tu.
Kaj to pomeni?
Kaj to pomeni, Paris?
Dokler zagotovo ne vemo, da imata to sposobnost,
med nami ne sme biti spora.
Zakopati jih moramo kot dragocena semena,
ker so Jerlamarelov dar.
In Jerlamarelovi darovi so vedno dobri.
Imaš drugačno mnenje, Maghra?
Baba Voss,
knjige zakoplji pri hijacintovem drevesu.
In 12 poletij o tem ne bomo spregovorili niti besede.
Nismo sami.
Senca?
Senca.
Dobil sem tvoje sporočilo.
Tukaj sem.
Si tukaj?
Senca?
Ni hotela govoriti.
Zavozlala je, kar je slišala.
Bili so trije. Baba Voss, Paris in Maghra.
Govorili so o otrocih.
Kaj pa čarovnica?
O otrocih.
Jočeta, jesta, ščebetata, nič drugega.
To je rekla.
Senca laže!
Morda imaš prav.
Morda ne bo odgovorila na moja vprašanja.
Toda poslal bom vest o čarovnici.
Lovci čarovnic jih lahko vprašajo...
Vest? Kako boš poslal vest?
Sporočilo.
Teklo bo po reki skozi ducat različnih dolin.
Kdo ve, kdo ga bo našel?
Bober ga bo našel.
Poslal ga bom dvakrat na dan.
Trikrat na dan.
In nekega dne bodo najine molitve uslišane.
Toliko dolin in rek je. Trajalo bo leta.
Morda.
Toda imela bova upanje.
Drži!
Prijatelj.
Vedel sem, da te bom našel samega tukaj.
Kako je s tabo?
Vse je dobro.
Dobro.
Pa s tabo?
Je tudi s tabo vse dobro?
Te res zanima?
Seveda.
Ni preveč dobro.
Slabo spim.
Žal mi je.
Podnevi slišim reči, zaradi katerih bedim.
Kakšne reči?
Okoli sebe čutim veliko nezaupanja.
Bojim se, da se je nekdo zelo potrudil,
da vohuni za mano in mojimi najbližjimi, v moji hiši.
Ni zelo verjetno.
Ni skrivnost, da imata s teto slabe namene do mene in moje družine.
Če je tu kdo, sem menil, ki je tako neumen, da me hoče izzivati,
ga boš ti gotovo poznal.
Ampak ga ne, kajne?
Ne, ne poznam.
Dobro. To je dobro.
Zapomni si, jaz sem tu zakon.
Vsak lahko pride k meni in pove, kar si misli,
in če mi bo govoril v obraz,
bo naletel na poštenega, pravičnega človeka.
Človeka, kakršen sem zdaj.
A če bom slišal šepetanje v vetru
in bom moral govorca najti sam,
bo ta morda naletel na človeka, kakršen sem bil nekoč,
človeka z željo po krvi in grozi.
Če ima kdo kaj povedati, prosim, Gether Bax,
mu povej, naj me poišče in to pove,
preden ga najdem sam.
Posluh!
Niste mi dali podatkov, za katere sem prosil.
Izgubili ste svoje domove.
Spregovorite zdaj, da ne boste izgubili še življenj.
Povejte mi, kar veste o krivovercu in hudiču Jerlamarelu.
Povejte mi, kar veste o njegovih otrocih.
Ničesar ne slišimo.
Prosim, spusti nas.
Če ne slišiš nič, tvojih ušes ne potrebujem.
Sel!
Poročilo za kraljico.
"Že mesece iščemo po gorah Sončevega groba.
Vedno molimo k Bogu, naj nas vodi,
a ni nobenih sporočil, vonjev, oznak ali upanja.
Toda vasi Sončevega groba so razkropljene.
Veliko je gora in izgubljenih planot.
Ljudje se bojijo medvedov in levov, zato ostajajo za braniki.
Zato zdaj s težkim srcem prosim za vaša navodila.
Je moje naloge konec?
Menim, da je zdaj brezupna.
Ponižno prosim, da nam dovolite vrnitev v Payan.
Ostajam vaš vdani služabnik, Tamacti Jun."
Lahko sama preberem sporočilo?
-Prebral sem vam vse. -Daj mi ga.
Imam zelo občutljive prste. Morda si kaj zgrešil.
Prva dolžina je res od Tamacti Juna.
Druga ni.
Tamacti Jun ni nikoli ponižen, ni služabnik,
in po skrivnem dogovoru z mano
na vsakih 10 vozlov zaveže srce, v izogib ponaredkom.
In to, moj sveti lord Sak, je ponaredek.
Drugi so ga napisali. Poslali so tebe. Poklekni.
-Vaše veličanstvo... -Poklekni!
Tamacti Jun je kraljevi davkar in kraljevi lovec čarovnic.
Po odloku mora služiti 20 poletij in 20 poletij bo tudi služil.
In vsak dan svoje službe bo lovil Jerlamarela.
Kajti sovraštvo in maščevanje sta konja, ki vlečeta njegovo kočijo.
Kdo te je poslal, da mi lažeš?
Drugi, ki jih skrbi.
Kateri drugi?
Drugi, ki želijo, da bi bili razumni, veličanstvo.
Veličanstvo, krivoverec Jerlamarel je izgubljen.
Težave imamo tukaj.
Sveta moč jenja.
Voda priteka skozi razpoke v večnem zidu
in gladina se viša.
Bogovi pojejo le še z dvema glasovoma.
Ljudje dvomijo o vaši oblasti.
Svojo vojsko potrebujete tukaj.
Kdo je zavezal te lažne vozle?
Lord Carne.
Lady Zee.
In še kdo?
Nihče.
Zadavi se s svojimi lažmi.
Želim moliti.
Jerlamarel, moja edina prava ljubezen.
Nekoč sem tako molila s tabo.
Nekoč sva govorila drug z drugim brez besed,
a ne govoriš več z mano.
Zato ti bom govorila v molitvi.
Jerlamarel, vrni se domov v miru
in prehiti svoje preganjalce k mojemu telesu.
Odpustila ti bom grehe.
Vrni se in mi naredi otroke s to močjo, svojo močjo.
Vid bom razglasila za krivo vero.
Odrekla se bom bogovom.
Kajti bogovi bodo najini otroci.
In jaz bom bog, ki si ga nekoč zanikal.
Na veke vekov.
Poglejte...
lorda Carna in lady Zee,
za katera sem mislila, da sta mi zvesta.
Prosim, vaše veličanstvo!
Kriva sta izdaje in ponarejanja.
Le govorila sva resnico.
Resnico, ki jo poznate vsi.
Misli le na Jerlamarela, medtem ko se tu, doma,
stroji kvarijo in voda narašča.
Ni bog...
Res je.
Moja bitka, da vam rešim življenja
in da rešim vaše sveto mesto Payan, je težka.
Vendar jo bijem, ker se to pričakuje od mojega rodu.
Kot mi Bog pravi, sem bog toliko, kolikor mi dovoli.
Kot njegova roka na Zemlji zadržujem uničenje,
grejem zimo, hladim poletje, dajem čarovnijo v naše ograje
v bran proti levom in medvedom, ki bi sicer pogubili naše otroke,
celo s polnimi trebuhi.
Toda večjo bitko bijem proti svetlobi,
moči, ki človeka postavlja nad Boga,
moči, ki bi hotela spet
zajeziti in vkleniti ta obnovljeni svet.
Naše vojske so zunaj na polju, v boju proti tem hudičem svetlobe.
Počastimo jih.
Ne šepetajmo jim za hrbtom o izdaji.
Govoriti proti meni
pomeni pospešiti vrnitev svetlobe in uničenje.
Tega ni mogoče odpustiti.
Z obžalovanjem, stara prijatelja,
pojdita.
Mi smo Payani,
mi smo sveti,
mi smo izbrani.
Mi smo, mi smo, mi smo,
mi smo Payani,
mi smo sveti,
mi smo izbrani.
Mi smo...
TRI LETA POZNEJE
Otrokoma sem prinesla rožno sadje.
Maghra,
-zrak, ki ga čutim... -Ja.
Ja, čutiš.
Čutiš žalost in morda kje tudi radost, a večinoma žalost.
Na.
Njuna najljubša igrača.
Daj jo, kamorkoli želiš, ampak tiho.
Haniwa, Kofun, kje je vajina igrača?
Poiščita igračo.
Jo imata?
Pridna.
Dajta jo teti Paris.
Pojdita se igrat.
Če jima prekrijem oči, tega ne zmoreta več.
Že dolgo vem. In...
Pretvarjala sem se, da ne vem.
Zdaj je zagotovo.
Za koga?
Baba!
Pridita, ljubčka. Pridita.
Lahko se gresta ven igrat.
Takoj pridem.
Vem, odkar me je Haniwa prijela za roko
in mi rekla, da ima sonce sestro, ki se ponoči pride igrat.
Vem.
Kar ti je Jerlamarel povedal, je torej res, Baba Voss.
Ta dvojčka sta začetek novega sveta.
Oznanimo resnico.
Moja otroka sta.
Souter Bax in Gether Bax že govorita, da smo čarovniki.
Imata čedalje več prijateljev.
Skrijmo resnico, pravim jaz.
Jerlamarel je rekel 12 poletij.
Do takrat ne rečemo nič.
Dotlej pa bosta živela z zaprtimi očmi.
Nekoč
so štirje bratje in sestre srečno živeli skupaj v vasi,
kot je naša.
Vsak dan so vsi delali skupaj.
Eden je delal najlepše dišeči parfum.
Drugi je pekel najslajše torte.
Spet drugi je igral najbolj izbrano glasbo.
In četrti je tkal svilo za rjuhe in obleke,
ki je bila na otip kot topel sneg.
Vsi so srečno skupaj delali vsak dan
in se nikoli niso sprli.
Potem pa je nekoč
prišel fant, ki je rekel, da je njihov davno izgubljeni starejši brat.
Ko so ga sestre in bratje vprašali, kaj počne,
je rekel, da ljudem govori resnico.
"Kakšno resnico?" so ga vprašali.
Odvrnil je:
"Lahko bi vam povedal, da je eden izmed vas zelo čeden,
drugi precej čeden, eden neprivlačen,
eden pa zelo grd."
Družino so njegove besede zelo begale,
kajti, če še niste uganili, so se ti bratje in sestre imenovali
Vonj, Okus,
Zvok in Tip.
In v njihovem svetu ni bilo čednega in grdega.
"Toda kateri izmed nas je kaj?" so vprašali brata.
"Če ne morete vedeti, tudi ni treba, da vam je mar," je odvrnil.
To rekoč se je odpravil proč.
"Počakaj! Kako ti je ime?" so mu zaklicali.
"Ime mi je Vid," je odvrnil.
Potem je odjezdil in jih pustil same v ugibanju.
Kmalu se je družina začela prepirati o tem, kateri izmed njih je lep
in kateri grd.
Vsak izmed njih je toliko časa porabil za ugibanje o tem, kar je rekel Vid,
da je parfum izgubil vonj,
torte so izgubile okus,
glasba je izgubila ubranost,
svila pa postala obrabljena in strgana.
Dokler se nekega dne niso končno spet vsi zbrali
in sklenili, da bodo pozabili, kar jim je rekel Vid.
Kajti preden je prišel, so bili vsi povsem zadovoljni.
In kmalu so bili spet.
Kajti odločili so se, da so štirje ravno dovolj.
In živeli so srečno do konca svojih dni.
Zdravo.
Dvojčkoma sem prinesla darilo
za njun jutrišnji rojstni dan.
Odkar se je reka odtajala, ne govoriš o tem.
O čem?
Čakali smo na ta dan.
Dvanajst let, Maghra.
Seveda lahko storiš, kakor hočeš.
Kako lepo od tebe, Paris.
Če se ti zdita še premlada, koliko časa boš čakala?
Z Baba Vossom sva se odločila.
Kar je zakopano, bo ostalo zakopano. Za vedno.
To je tvoja odločitev?
To je najina odločitev.
Nič ne bo prišlo med naju, Paris, tudi ti ne.
Torej bosta samo miže hodila naokoli in rasla,
živela in umrla tukaj.
-In le tukaj... -Živela!
To je tisto, ne, Paris?
To hočem zanju. Da živita.
Če bi se njuna skrivnost razvedela,
če bi ju kaj iz škatle izdalo,
če bi se kaj zgodilo in še tisoče drugih če-jev,
bi ju sežgali.
Če jima bodo knjige iz škatle rekle, naj zapustita vas
in bosta postala hrana levom in medvedom,
bosta res umrla.
In če si mrtev, so tvoje oči za vedno zaprte.
Nekega dne nas bo nekdo našel. Našel bo njiju.
Maghra, morata se pripraviti.
-Dovolj! -Ne, ni dovolj!
To življenje ni dovolj.
Tvoj izgovor ni dovolj.
Ni mi treba imeti izgovorov zate.
Kaj pa Jerlamarel?
Jerlamarel? Jerlamarel ni skrbel zanju.
Ni jima lajšal vročine.
Ni ju ljubeče zazibal v spanec, ker ga ni, tava naokoli.
Tvoj glas.
Sovražiš ga.
Zakaj?
Maghra?
In zakaj svoje sovraštvo izživljaš nad njima?
Mama!
Pojdi stran, Paris.
Hočem biti z otrokoma.
Paris.
Pridita, sedita.
Otročička moja.
Kako velika sta, vse najboljše za rojstni dan.
Danes imata 12 let.
Madonca.
Dvanajst let sta hranila skrivnost.
In to zelo dobro.
Lahko hranita še eno?
Kaj pa?
To je za vaju in samo za vaju.
Najboljše rojstnodnevno darilo vseh časov.
Kaj so to?
Knjige.
Mislimo, da so knjige.
Tu so navodila, s pomočjo katerih bosta slišala, kar govorijo.
Navodila od koga?
Vajinega očeta.
Kaj očka ve o tem?
Ne.
Od vajinega pravega očeta.
Kaj?
Vem le to, kar mi je povedala vajina mama.
Upala sem, da vama bo povedala sama.
Očeta že imava.
Vem. In tako zelo vaju ima rad, Kofun.
Haniwa,
je še moški,
ki je vajino mamo rešil v nevihti.
To mi je povedala.
Bila je izgubljena in rešil jo je.
In ostal je z njo.
Ko je prišla v našo vas,
sta bila vidva, dvojčka, že v njej.
-Ime mu je Jerlamarel. -Ne.
-Počakaj. -Kofun.
Haniwa, nikomur ne sme povedati.
Vzemi to sporočilo in ga preberi.
Pogumna si. Pojdi.
Morda sva čarovnika.
Morda so zgodbe o vidu resnične.
Ne.
V rokah imam resnico.
Kmalu bom vedela, ti pa ne.
Daj.
"Nekoč
so skoraj vsi ljudje imeli moč, ki jo imata vidva.
Ljudje so to moč uporabljali, kot tudi moč razuma,
da bi osvojili svet.
Gradili so leteče stroje,
stroje, ki so govorili prek tisočev kilometrov.
Celo zapustili so Zemljo v velikanskih ladjah.
Taka je bila njihova moč. Zemljo so prerasli in jo uničevali.
Nekateri pravijo, da jim je vid vzel Bog, da bi planet rešil pred uničenjem.
A po toliko letih se dar svetlobe vrača,
dan le izbranim, z navodilom, da znova zgradijo svet.
Jaz sem vajin oče.
In ta dar sem prenesel na vaju.
Vajina dolžnost je, da ga izkoristita.
Učita se iz knjig, ki sem jih zapustil.
Te knjige sem pazljivo izbral.
Pustil sem tudi navodila, kam pojdita,
ko bosta menila, da sta dovolj močna, da zapustita vas.
Ko bosta prišla, bom čakal.
Skupaj bomo znova začeli svet.
Z vso mojo ljubeznijo, vajin ljubeči oče,
Jerlamarel."
Kaj naj storiva?
Odprla si škatlo.
Sem, Baba Voss.
Brez dovoljenja.
Jerlamarel ju je rešil pred medvedom. Tebe tudi.
Zgradil je most.
In naše pleme odpeljal na varno.
Od tebe je hotel le eno:
"Naj se učita."
Naj odkrijeta resnico
in se sama odločita.
Maghra bo knjige zažgala.
-Potem ji ne povej. -Hočeš, da lažem?
Dvojčkoma si leta govoril, da si njun oče, iz prijaznosti.
Zdaj moraš biti prijazen do Maghre.
Molk ni laž.
Govorila sta o odhodu.
Veš, da nekoč morata iti.
-In ko bosta odšla... -Ne.
Ko bosta odšla, jima bodo knjige dale znanje.
Baba Voss, dober človek si
-Ampak nisi vedno bil. -Dovolj.
Če se skrivamo tukaj, še ne pomeni, da se je svet spremenil.
Toda dvojčka, Baba, dvojčka sta morda sprememba.
Upanje sta, Baba.
Pomisli, čemu si bil priča.
Pomisli, kaj si delal.
Odplačaj svetu, Baba.
Molk ni laž.
Baba?
Ne zapravi drva. Jaz te bom grela.
Si dobro?
Ja. Vse je v redu.
Pridi v posteljo.
Kaj imaš?
ČE UBIJEŠ OPONAŠALCA
Ti?
Prevod: Rolanda Rebrek