Тъй, тъй!
Тъй, тъй, тъй!
Най-сетне дойдоха за вещиците!
Преди да се заселим тук,
имахме възможност да предадем вещиците,
но те ви омагьосаха.
Сега е моментът да се разкаете.
Да се отървем от тях!
Те са виновни за опасността, която ни грози,
и трябва да си платят!
Всички знаят...
Към реката...
...че вие сте нашият истински враг!
Дръжте ги!
Не бива да избягат!
С тях ще откупим живота си.
Хванах го!
Назад! Вещерът ще ми пререже гърлото!
Трябва да тръгваме.
Заведи ги при реката.
Не спирайте демоните! - Арка!
Скоро ще се отървем от тях!
Матал!
Върви.
Върви с тях. Спасявай се.
Обичам те.
Матал.
Какво прави?
Боу?
Идвам с вас.
След мен!
Кофун.
Не съм ви нужен.
Пусни ме.
Заслужава да умре.
Не.
Ако наистина бях демон, щях да те убия с удоволствие.
Но ние не сме такива.
Аз съм Тамакти Джун -
генерал на ловците на вещици на кралицата и свещените пазители на Паян.
Най-после дойдохте да ни спасите, ловецо на вещици.
На колене.
Какво?
Важи за всички.
В замяна на живота ви
искам децата на Джерламарел.
Ние, алкените, сме добри хора.
Кротък народ сме.
Моля ви...
Ловецо на вещици, моля ви.
Еретиците избягаха.
Докато не докажете обратното, за мен всички сте вещици.
Свещени стражи!
Аз съм Гедър Бакс!
Вещиците избягаха!
След мен!
Спрете. Няма изход.
Не, момчето ми. Ще се спуснем.
Погледни.
Тате.
Ти ли го направи? Сам?
Мога повече от Джерламарел.
Какво има под нас?
Свобода, мамо.
Татко е направил лодка.
Синко.
Кога си я строил?
Когато можех.
Не знаеш колко неща върша, преди да отвориш очи сутрин.
Защо?
Аз също се надявах този ден да не настъпи.
Но си се подготвил за него?
Да, и точно затова ще доживеем утрешния.
Бегълците...
Сред тях има ли строител?
Да, и е много сръчен.
Прекосете реката.
Татко. - Знам, чувам ги.
Подай ми меча.
Пред нас са. И на двата бряга.
Ще пътуваме в мълчание.
Търся ви...
...през целия си живот.
Присъствах на раждането ви.
Чух първия ви плач.
Оттогава посветих живота си на това да ви намеря.
Погубих много хора, за да стигна до вас.
А сега...
Какво следва?
Наблизо има село с ваши родственици.
Всички са на колене и ме молят за прошка.
Можете да спасите живота им.
Говорете.
Нека чуя гласовете ви
за пръв път, откакто чух да проплаквате.
Обадете се.
Позволете ми да ви отведа при вашата кралица.
Направете го
и няма да погубя селяните.
Няма ли?
Помощ!
Не!
Баба! - Магра!
Чакай, мамо.
Не!
Мамо!
Спасявайте се!
Арка!
Какво има надолу по реката?
Можем ли да ги хванем? - Прободен съм.
Какво има пред нас?
Възможно е да те спасим.
Широка вода, дълбока вода.
Ще се движат бързо.
Няма да успеете да ги хванете.
Помогнете ми.
Готово. Спестих ти време.
Върнете се в селото и убийте всички.
Пратеник.
Послание до кралица Кейн.
Вещиците избягаха.
Има вест от Тамакти Джун.
Намерил ли е вещиците?
Да, но за момента са бегълци.
Пак са му се измъкнали?
Как? - Не пише.
Значи трябва да гадаем.
Или да си представяме.
Лейди Ан,
когато бог Плам изгори кожата ни, него ли виниш, или себе си?
Нито него, нито себе си,
а слугинята, защото не ме е покрила.
Не бива да виним боговете. Никой не обвинява и вас.
Може би Тамакти Джун трябва да се върне у дома.
Не.
Но за да ги преследва, изисква още воини.
Ваше Величество, моля ви! - Пратете му всичките налични.
Те са майки и бащи,
съпрузи и съпруги,
дъщери и синове.
Близките им страдат заради отсъствието им.
Омръзна им от този безплоден поход.
Защото не проумяват колко е важен.
Свещените машини също пъшкат, Ваше Величество.
Самите богове не го разбират.
Но вие разбирате какво казват боговете?
Да! Казват "стига"! Стига вече!
Ето.
В нашата древна конституция пише:
"Монархът ще управлява парламента
и ще го управлява до смъртта си".
В крепко здраве съм.
Ваше Величество, ето какво казват паяните...
Докато ги чукате в екстаз.
Чисто и просто пожертвахте цяло поколение за лова на вещици.
Но не открихте нито една.
Пожертвахте нашата армия,
опразнихте хазната ни,
но не намерихте доказателство за зли сили.
Само...
...един мъж, когото обичахте и който ви избяга.
Казват, че сме нация, управлявана от едно разбито сърце.
Послание от Джерламарел.
Каза ми да го дам на децата, когато са готови да заминат.
Посланието е за очи.
Още изненади от Джерламарел?
Обещах му да не им го давам, преди да са готови да тръгнат.
Това е последното послание от него.
И последното ми обещание към него.
Сигурна ли си?
Да.
Прочети го.
"Скъпи мои деца,
реката е само началото,
първата стъпка от дългото ви пътуване към мен.
Следвайте реката до лавандулата,
до големия лавандулов път."
Пътят съществува.
"Следвайте лавандуловия път до Дома на просветлението.
Там ще построя своето кралство -
искрица надежда в света на тъмнината.
Един ден ще ви предам познанията си
и ще осветите с тях всяко тъмно кътче на света."
"Виждащите..." - "...да ме последват."
ВИЖДАЩИТЕ ОЧИ ДА МЕ ПОСЛЕДВАТ
Значи трябва да следваме реката. Докога?
Оставил ни е знаци.
Ще се справим. - Дали?
Имаме ли друг избор?
Имаме.
Чуйте ме.
Погледнете ме.
Колкото по-дълъг е пътят,
колкото по-тежки са изпитанията,
толкова повече се променят тези, които са тръгнали по него.
Пътешествие, като това...
Боя се, че тези, които ще го издържат, накрая ще бъдат чужди един за друг.
Какво ще ни даде Домът на просветлението,
ако накрая не можем да се познаем?
Ще приема решението, което вземем дружно, но трябва да ме чуете.
Можем да живеем както досега.
Ще избягаме от ловеца на вещици, който няма да се откаже да ни търси.
Може да избягаме толкова далече, че да не успее да ни проследи,
и да заживеем прост и тих живот.
Заедно.
Мамо, никога няма да разбера коя съм,
докато не намеря корените си.
А това ще стане, когато се срещна с Джерламарел.
А ти?
Не мисля, че съм роден, за да се крия от света.
Не искам да бъда човек, който бяга от истината, защото се бои от нея.
Разбирам.
Да гласуваме.
Кой е "за" да намерим убежище?
Тъй, тъй.
Кой е "за" да следваме пътя на Джерламарел?
Тъй, тъй. - Тъй, тъй.
Тъй, тъй.
Остана още един глас.
Не. - От едно племе сме, Ханиуа.
Ние сме племето.
Ние.
Тези, които сме заедно от самото начало.
Съгласен съм с Парис.
Ние сме единствените оцелели алкени
и Боу Лайън е една от нас.
Алкените искаха да ни дадат на ловеца, за да си спасят кожите.
Стореното - сторено.
Но те ви възпитаха, храниха ви, обичаха ви, бяха ваши приятели.
Зарязаха домовете си, за да ви спасят.
И при първа възможност ни предадоха!
Шестима сме и всеки глас е важен.
Не.
Тя няма нищо общо с нас.
Ханиуа.
Гласувам да следваме реката.
Подкрепям Ханиуа и Кофун.
Арка, Матал, майка ми...
Пожертвахме много и няма да се откажем.
Тогава е решено.
Генерале!
Докладвай.
Добра новина.
Теренът пред нас е опасен, но проходим.
Направете лагер за половин ден, докато го проучим.
Никой няма да спира. Или ще измрем,
или ще намерим децата на Джерламарел, ясно ли е?
Да. - Чудесно.
Действайте!
Наложително е. - Да убием кралицата?
Една богиня?
Кой вярва, че е такава?
Остави нас.
Мнозина от ниските стени го вярват.
Ако свалим... - ...богинята им, ще въстанат.
Имаме воини. - Една шепа.
Тогава не ние трябва да я свалим.
Щом ние се боим да го направим, кой би дръзнал?
Само бог може да убие бог.
Смъртта й не бива да е свързана с насилие, кръв и оръжие,
не бива да има следи от човешка намеса.
Хората от ниските стени ще чуят,
че тяхната кралица е била погубена от божествена сила,
и ще си кажат, че е въздадена справедливост.
Прекалено милостива съм.
Може да се помолим.
Моля се единствено за истината.
Какво си чула?
Има нови слухове за вас.
Кой ги пуска? Лейди Ан ли? Или Лорд Дюн?
Да, и други.
Кажи имената им.
Всички говорят, кралице моя.
ВИЖДАЩИТЕ ОЧИ ДА МЕ ПОСЛЕДВАТ
Защо го направи? - Какво?
Няма причина да идваш с нас.
Можеше да гласуваш "против".
Няма ги.
Всички са мъртви.
Къде да отида?
И все пак избра по-трудния път.
По-опасния. Защо?
Не познавам теб и сестра ти толкова добре, колкото другите в селото.
Защото не можеше да ни шпионираш.
Знам, че си сянка.
Може да не знам всичките ви тайни,
но гневът на сестра ти не е тайна за никого.
Гласувах така, защото...
Не виждам разлика, а и за днес приключих с битките.
Тя не изпитва гняв.
Не ти се сърди.
Насъбра й се много и прави каквото може.
Понякога изглежда ядосана.
На теб леко ли ти е?
Благодаря ти, че дойде да поговорим.
А сега ме остави сама.
Да ти помогна ли?
Да. Аз ги направих.
Тази е за Боу.
За теб и Ханиуа.
Да спрем за през нощта. Тя трябва да си почине край огън.
Добре.
Ти как си?
Никога не ми е говорила така.
Карали сме се, да.
Предизвиквала ме е, но...
Този път беше различно.
Ако гласовете бяха поравно и бях дал своя против нея,
не знам какво щеше да направи.
През целия си живот крият същността си.
Казахме им, че е опасно друг да научи за тях.
Не знаехме какви ще станат.
И те нямаха представа.
Може би колкото по-далеч стигнем,
токова по-свободни ще се почувстват.
Ваше Величество? Прислужницата ви даде ли ви поканата ми?
Да, лейди Ан. Предаде ми я.
Ваше Величество, добре дошли.
Миризма на секс, звук на птичи песни.
Божествената комбинация.
Както написах в поканата си, подготвила съм ви специална изненада.
Всички без покани, да напуснат.
Нова песен. Нова птица.
Вие ще бъдете първата, която ще я чуе.
С кого ще споделя това удоволствие?
С мен, Ваше Величество. Ако позволите.
Разбира се, лорд Дюн. Очаквах точно вас.
Смятаме, че странната нова птица се е загубила в бурята.
Хората ми я чули в ябълковите дървета и успели да я заловят.
Ще бъдат възнаградени.
Вие също, лейди Ан. И лорд Дюн - за грижата за мен.
Имаме нов гост.
Не чувам песен.
Разбрах, че тази птица пее, само когато е в човешки ръце.
Вашите ще бъдат първите.
Е...
Тогава отворете клетката, лорд Дюн.
Птиците обикновено пърхат в близост до хора.
Може би тази не се страхува.
Аз също.
Целият ми парламент гласува смъртта ми.
Целият град чака да умра.
Реших не аз да умирам за града, а той да умре заради мен.
Вие ще бъдете пръв.
Добре.
Отдалечихме се.
Ако тръгнем при изгрев слънце, ще се измъкнем.
Един от нас трябва да остане часовой и да поддържа огъня.
Седни до мен.
Мамо...
Кажи ми как си го представяш.
Кое?
Пише, че там ще построи своето кралство.
Ще рискуваме живота си, за да стигнем при него.
Кажи ми.
Как си представяш това кралство?
Ами...
Представям си...
Ще бъде място, където ще си спомним за много неща -
какъв е бил животът ни някога,
какви хора сме били.
И...
Ще се научим да използваме познанието за добро.
Представям си,
че кралството ще бъде място,
където няма да се чувствам различна.
Ще мога да помогна за създаването на нещо важно,
без да се налага да се крия.
Ако баща ти е създал кралство, ти ще бъдеш принцеса.
Не е така.
Ще правя каквото ми каже, за да помогна.
Коя ще бъда аз в това кралство?
Неговата кралица.
Едва ли.
Зрящ крал,
зрящи принц и принцеса.
Аз ще бъда излишна.
Аз ще бъда различната.
Ще ме смятат за слаба.
Няма да го допусна.
Знам.
За мен е важно да стигна там.
Но не заради себе си,
а заради всички нас.
Там всички ще живеем по-добре. Наистина го вярвам.
Трябва да си починем.
Добре.
Кофун, мечът ми е изчезнал.
И лъкът ми.
Магра? - Боу, провери лодката.
Тъй, тъй. - Магра?
Нали трябваше да пазите? - Ела.
Пазихме. - Ела.
Тогава как са ни обрали?
Някой е бил в лагера, без да ни събуди.
Как не сте го видели? - Не знам.
Взели са ни всичко.
Помогни ми. Трябва да тръгваме. - Върви.
Не може да тръгнем. - Трябва.
Взели са ни само оръжията. Нищо незаменимо.
Липсва ми нещо. - Ела.
Какво търсиш?
Една кесийка - мека, голяма колкото юмрук.
Какво има в нея?
Нещо много важно за мен. Само то ми остана от баща ми.
Единствената ми връзка с него. - Добре.
Тя е незаменима. Трябва да я намерим.
Какво има в нея? - Важна е.
Магра, чуй ме.
Моля те, недей...
Не ме питай повече. Помогни ми да я намеря.
Любов моя, невъоръжени сме.
Който е дошъл снощи, може да се върне.
И ловецът на вещици дебне наблизо.
Ако се забавим, ще ни намери.
Тогава да побързаме.
Не мога да говоря за връзката си с баща си.
Сложно е.
Точно ти трябва да ме разбереш.
Запазих тайните си, за да не пострадаме.
Ти си направила същото.
Помогни ми да разбера
защо излагаш децата ни на опасност, защото не го проумявам.
Знам.
Какво е толкова важно, но не можеш да кажеш?
Аз ще я потърся. - Не.
Ханиуа.
Мама очаква тези въпроси.
Ще намеря кесията.
Ако са били бандити, вече са далече. Но ако са опайоли, може да са стотици.
Няма да ме видят.
Да избягаме от ловеца, бе късмет.
И то голям.
Нова битка без оръжия?
Няма да влизаме в битка, тате.
Как ще ме видят крадците, ако не знаят, че съм там?
И не знаем кои са те. Трябва да разберем...
Мисля, че аз знам.
Какво? - Знам кой ни е ограбил.
Какво говориш? - Ела да видиш.
Какво има? Какво виждаш?
Кажи ми. Какво виждаш?
Кажи ми.
Време е, кралице моя.
Мълвата за случилото се плъзна.
В ниската стена има протести, защото убихте няколко обичани лордове.
Стражите ги отблъскват, но не знам докога ще издържат.
Кралице?
Какво следва?
Лордовете се съвещават.
Ако тълпата им повярва, не знам какво ще направят.
Боже, чиято сила усещаме, но не можем да докоснем...
Приеми вярата ми.
Благодаря ти, че аз избирах този час.
Джерламарел, ти не се върна при мен, любов моя.
Затова аз ще дойда при теб.
Превод Анна Делчева