Čet-čet!
Čet-čet-čet!
Beidzot viņi ir atnākuši pēc raganām!
Pirms mēs te atnācām,
mums bija iespēja raganas atdot,
bet viņi jūs visus apbūra.
Nu jums tas jānožēlo.
Tiekam no viņiem vaļā!
Viņu dēļ mums šodien draud briesmas,
un viņiem par to jāatbild!
Visi zina...
Uz upi...
...ka visu šo laiku jūs esat bijuši mūsu īstie ienaidnieki!
Turiet viņus! Neļaujiet aiziet!
Neļaujiet viņiem aiziet!
Apmainīsim viņus pret savu dzīvību.
Es viņu turu! Es turu!
Atpakaļ! Ragana man pie rīkles!
Mums jāiet. Tagad.
Ved viņus uz upi. Uz upi.
-Laidiet tos sātanus garām! -Arka!
Drīz būsim tikuši no viņiem vaļā!
Matala!
Ej!
Ej viņiem līdzi! Dzīvo!
Es tevi mīlu.
Matala!
Ko viņa dara?
Bova?
Es iešu jums līdzi.
Nāciet man līdzi! Sekojiet!
Kofun!
Es jums neesmu vajadzīgs.
Ļauj man iet!
Viņš ir pelnījis mirt.
Nē.
Ja es tiešām būtu sātans, es ar prieku to izdarītu.
Bet mēs neesam tāda cilts.
Es esmu Tamakti Džuns.
Karalienes Keinas un Svēto Pajanas sargu raganu mednieku ģenerālis.
Beidzot, raganu medniek, tu esi atnācis mūs izglābt!
Ceļos!
Ko?
Visi.
Savas dzīvības dēļ...
atdodiet Džerlamarela bērnus!
Mēs, alkenieši, esam labi ļaudis.
Klusi ļaudis.
Lūdzu...
Raganu medniek, lūdzu...
Raganas ir prom.
Kamēr nav pierādīts pretējais...
jūs visi esat raganas.
Svētais sargs!
Te Geters Bekss!
Raganas aizbēga!
Sekojiet man!
Paga! Tas ir strupceļš.
Nē, manu zēn. Te mēs nokāpsim.
Skat!
Tēt!
Tu to uztaisīji? Viens pats?
Visu, ko var uztaisīt Džerlamarels, varu arī es. Tikai lielāku.
Kas tas ir? Kas tur lejā ir?
Brīvība, mamm.
Tētis ir uztaisījis laivu.
Dēls!
Kad tu to paveici?
Kad varēju.
Tu būtu pārsteigts, cik daudz var izdarīt,
vēl pirms no rīta esi atvēris acis.
Kādēļ?
Tāpat kā jūs, es cerēju, ka šī diena nekad nepienāks.
Bet tu tai gatavojies?
Jā. Un tāpēc mēs vēl piedzīvosim rītdienu.
Tie, kas aizbēga...
Vai viens no viņiem bija celtnieks?
Jā, ļoti prasmīgs.
Ejiet pāri!
-Tēt! -Zinu. Es viņus dzirdu.
Iedod manu zobenu!
Viņi ir priekšā. Abās pusēs.
Ceļojam klusi.
Esmu jūs meklējis...
visu mūžu.
Es biju te, kad jūs piedzimāt.
Dzirdēju jūsu pirmos kliedzienus.
Un kopš tā brīža esmu veltījis savu dzīvi tam, lai atrastu jūs vēlreiz.
Esmu izniekojis tik daudz dzīvību, lai jūs sasniegtu.
Un nu...
ko tālāk?
Netālu ir ciems, pilns ar jūsu radiniekiem,
kas visi uz ceļiem lūdzas manu piedošanu.
Varbūt jūs to viņiem varat nopirkt.
Runājiet!
Ļaujiet man dzirdēt jūsu balss skaņu
pirmo reizi, kopš tās bija jaundzimušo raudas.
Piesakieties!
Un ļaujiet man jūs pavadīt pie karalienes!
Izdarīsiet tā...
un ciems dzīvos.
Nē?
Palīgā!
Nē!
-Baba! -Magra!
Paga, mamm!
Nē!
Mamm!
Aiziet!
Arka!
Kas ir tālāk pa upi?
Vai varam dzīties pakaļ?
Esmu ievainots.
Kas ir priekšā?
Varbūt tevi var izglābt.
Atklāti ūdeņi. Dziļi.
Viņi kustēsies ātri.
Tu nespēsi viņus noķert.
Palīdzi!
Tā. Tas aiztaupīs tev laiku.
Atgriezieties ciemā! Nogaliniet visus!
Vēstnesi!
Ziņa karalienei Keinai.
Raganas ir izbēgušas.
Tamakti Džuns ir atsūtījis ziņu.
Vai viņš atrada raganas?
Jā. Bet nu tās ir izbēgušas.
Atkal izbēgušas?
-Kā? -Viņš neraksta.
Tad mums ir jāmin
vai jāizdomā pašiem.
Lēdija Ena,
kad Dievs Liesma apdedzina ādu, vai tu vaino Dievu vai sevi?
Nevienu no tiem, manu karalien!
Es vainoju kalponi, ka tā nav mani aizēnojusi.
Dievi netiek vainoti. Neviens nevaino jūs.
Bet varbūt šī ziņa nozīmē to, ka Tamakti Džunam jāatgriežas mājās.
Nē.
Bet šādā ceļojumā Tamakti Džunam vajadzēs vairāk kareivju.
Majestāte, lūdzu...
Aizsūtiet vēl! Aizsūtiet visus!
Tie ir tēvi un mātes,
vīri un sievas,
meitas un dēli.
Ģimenēm viņu pietrūkst.
Viņi ir noguruši no šī... neauglīgā kara.
Viņi to nespēj saprast.
Vaid arī svētās mašīnas, Jūsu Majestāte.
Paši dievi to nesaprot.
Bet tu saproti, ko saka dievi?
Jā! Viņi saka "pietiek"! Pietiek!
Tur...
mūsu senajā konstitūcijā.
"Un monarhs valdīs pār parlamentu,
un monarhs valdīs līdz nāvei."
Es nejūtos slima.
Majestāte, to saka Pajanas ļaudis.
Kad tu drāz viņus kā lūgšanu tepiķus.
Vienkārši un skaidri - jūs esat vajājusi raganas veselu paaudzi.
Tomēr neviena nav atrasta.
Jūs esat upurējusi mūsu armiju,
iztukšojusi mūsu dārgumu krātuves.
Tomēr nav nekādu pierādījumu par ļauno spēju.
Tikai...
vīrietis, kuru jūs reiz mīlējāt un kurš no jums aizbēga.
Runā, ka mūsu tautu pārvalda salauzta sirds.
Vēsts no Džerlamarela.
Vēsts, ko iedot bērniem, kad viņi būs gatavi no mums aiziet.
Tā ir vēsts acīm.
Jauni Džerlamarela pārsteigumi?
Es devu viņam vārdu,
ka došu to viņiem tikai tad, kad viņi tam būs gatavi.
Šī ir mana pēdējā vēsts no viņa.
Pēdējais, ko viņam apsolīju.
Vai tiešām?
Jā, tiešām.
Lasi!
"Mani mīļie bērni...
upe ir sākums.
Pirmais solis jūsu garajā ceļā atpakaļ pie manis.
Dodieties pa upi līdz lavandām.
Līdz lielajam lavandu ceļam."
Lavandu ceļš ir īsts.
"Tad ejiet pa lavandu ceļu līdz Apgaismības namam.
Tur es celšu jaunu valstību.
Tā būs spoža, mirdzoša gaisma tumsas pasaulē.
Kādu dienu jūs pie manis atnāksiet un uzzināsiet to, ko es zinu.
Un nesīsiet šīs zināšanas tālāk līdz tumšākajiem zemes nostūriem."
-"Kam acis redzēt, lai seko man!" -"...seko man!"
KAM ACIS REDZĒT, LAI SEKO MAN
Tad ko? Vienkārši brauksim pa upi? Cik ilgi?
Viņš atstās zīmes.
-Mums izdosies. -Tiešām?
Vai mums ir izvēle?
Mums ir izvēle.
Paklausieties!
Skatieties uz mani!
Jo garāks ceļš,
jo grūtāki tā pārbaudījumi,
jo vairāk tas izmaina visus, kas to iet.
Tāds ceļojums kā šis...
Tie, kuri pēc tā būs izdzīvojuši,
baidos, ka ceļa beigās būs izmainījušies līdz nepazīšanai.
Kādas atbildes gan Apgaismības nams varēs mums sniegt,
ja mēs vairs nepazīsim sevi?
Es pakļaušos tam, par ko nobalsosim, bet jums tas ir jādzird.
Mums ir izvēle dzīvot tā, kā dzīvojam.
Mēs varam atrauties no raganu mednieka,
kurš, visticamāk, mums aizvien seko.
Mēs varam aizbraukt tālu prom, kur viņš mums nespēs sadzīt pēdas...
un dzīvot savu dzīvi mierīgi un klusi,
un kopā.
Mamm, es nedomāju, ka varu uzzināt, kas patiesībā esmu,
kamēr nezinu, no kurienes nāku.
Un to es nevaru zināt, kamēr neesmu satikusi Džerlamarelu.
Un tu?
Nedomāju, ka man ir lemts slēpties no pasaules.
Nedomāju, ka gribu ignorēt patiesību,
tādēļ ka baidītos, ko tā varētu nest.
Sapratu.
Vai balsosim?
Visi tie, kuri grib atstāt upi un meklēt patvērumu.
Čet-čet.
Visi tie, kuri grib iet pa Džerlamarela pēdām.
-Čet-čet. -Čet-čet.
Čet-čet.
Vēl ir atlikusi viena balss.
-Nē. -Mēs esam viena cilts, Haniva.
Mēs esam viena cilts.
Mēs.
Tie, kas tajā bijuši kopš paša sākuma.
Es piekrītu Perisai.
Tagad mēs esam vienīgie, kas atlikuši no alkeniešiem,
un tāda ir arī Bova Laiena.
Alkenieši bija gatavi atdot mūs raganu medniekam,
lai paši izglābtos.
Ko izdarīja, to izdarīja.
Bet viņi arī jūs mācīja, jūs baroja,
jūs mīlēja un ar jums draudzējās.
Viņi mainīja visu dzīvi, lai izglābtu jūsējo.
Un pie pirmās izdevības viņi mūs nodeva.
Šajā laivā mēs esam seši, un tiks uzklausīti visi.
Nē.
Viņai ar to nav nekāda sakara.
Haniva!
Es balsoju par upi.
Es pievienojos Hanivai un Kofunam.
Arka, Matala, mana māte...
Mēs esam upurējuši pārāk daudz, lai tagad apstātos.
Tad mēs esam izlēmuši.
Ģenerāl!
Ziņo!
Labas ziņas, ģenerāl.
Domājam, ka tas apgabals priekšā ir viltīgs, bet izejams.
Kolonnai nebūs jāgaida ilgāk par pusdienu, kamēr to izpētīsim.
Neviens neapstāsies, līdz vai nu mēs visi būsim beigti,
vai atradīsim Džerlamarela bērnus. Skaidrs?
-Skaidrs. -Labi.
Kustieties!
-Tad tas ir jādara. -Lai nogalinātu karalieni?
Dievieti?
Kurš tam te vēl tic?
Nav svarīgi, kam ticam mēs.
Daudzi no zemāko vaļņu ļaudīm tam tic joprojām.
-Ja mēs gāzīsim... -Gāzīsim viņu dievieti, viņi sacelsies.
-Mums ir kareivji. -Tik maz.
Tad viņu nedrīkstam gāzt mēs.
Ja pat mēs baidāmies to darīt, kurš vēl to varētu?
Lai nogalinātu dievu, vajag dieva atbalstu.
Viņas nāvē nedrīkst būt ne cīņas, ne asiņu, ne ieroču.
Nekādu liecību par cilvēku iejaukšanos.
Tad zemākā vaļņa ļaudis
dzirdēs, ka karalieni ir gāzusi dievišķa iejaukšanās.
Un viņi teiks: "Tas ir taisnīgums."
Esmu pārāk žēlsirdīga.
Mēs varētu lūgties.
Es lūdzos tikai pēc patiesības.
Ko tu dzirdi?
Par jums atkal sačukstas.
Kurš sačukstas? Lēdija Ena? Lords Djūns?
Jā, un citi.
Nosauc vārdus!
Viņi visi, manu karalien.
KAM ACIS REDZĒT, LAI SEKO MAN
-Kāpēc tu tā izdarīji? -Kā tad?
Tev nav iemesla iet tur, kur ejam mēs.
Ja būtu balsojusi pret mums, tev tas nebūtu jādara.
Viņu vairs nav.
Neviena vairs nav.
Uz kurieni gan lai es ietu?
Un tomēr tu izvēlējies grūtāko ceļu.
Bīstamāko ceļu. Kāpēc?
Es tevi un tavu māsu pārāk labi nepazīstu.
Ne tā, kā pazinu pārējos no ciema.
Jo mūs vienīgos tu nevarēji izspiegot.
Es zinu, ka tu esi ēna.
Es varbūt nezinu visus jūsu noslēpumus...
bet tavas māsas dusmas nav bijušas noslēpums nevienam.
Es balsoju tā tāpēc...
ka es nezinu, ko tas maina, un šodien vairs nespēju cīnīties.
Viņa nav dusmīga.
Tas ir, viņa nav dusmīga uz tevi.
Viņai ir ļoti grūti, un viņa cenšas, cik var.
Dažreiz tas izlaužas kā dusmas.
Vai tev arī nav grūti?
Paldies, ka centies ar mani parunāt.
Es tagad gribētu pabūt viena.
Hei, vai tev palīdzēt?
Jā. Es uztaisīju šos.
-To iedod Bovai! -Labi.
Tev un Hanivai.
Mums jāapstājas, lai pārnakšņotu.
Viņai jāatpūšas pie ugunskura.
Jā.
Vai tev viss kārtībā?
Viņa nekad ar mani tā nebija runājusi.
Strīdējusies ar mani - jā.
Daudzreiz nav pakļāvusies, bet...
šis bija kaut kas pavisam cits.
Ja būtu bijis neizšķirts un es būtu izlēmis rīkoties pretēji viņas balsojumam,
es tiešām nezinu, ko viņa būtu izdarījusi.
Mēs viņiem visu mūžu esam likuši slēpt, kas viņi ir.
Teicām, ka tas nebūtu droši, ja kāds zinātu.
Mēs nekad īsti neesam zinājuši, par ko viņiem ir jākļūst.
Kā lai to zinātu viņi?
Varbūt, jo tālāk pa upi brauksim...
jo brīvāki viņi būs un labāk spēs to saprast.
Jūsu Majestāte? Vai jūsu kalpone aiznesa manu ielūgumu?
Jā gan, lēdija Ena. Jā gan.
Laipni lūdzu, Jūsu Majestāte!
Seksa smarža un putnu dziesmas.
Dievišķā kombinācija.
Un, kā jau minēju ielūgumā,
esmu sagatavojusi jums ko īpašu.
Visi nav ielūgti. Ejiet prom!
Jauna dziesma. Jauns putns.
Jūs būsiet pirmā, kas to dzirdēs šīs pils sienās.
Un kurš paliks, lai baudītu to kopā ar mani?
Tas būšu es, Jūsu Majestāte.
Ar jūs atļauju.
Protams, lord Djūn. Es jau zināju, ka tas būsi tu.
Mēs domājam, ka savādo jauno putnu te atdzinusi vētra.
Mans ķērājs izdzirdēja to dziedam ābelēs, un viņam izdevās to notvert.
Tad šis vīrs tiks atalgots.
Arī tu, lēdija Ena, un tu, lord Djūn, par to, ka domājat par mani.
Un te ir mūsu jaunais viesis.
Es nedzirdu dziesmu.
Esmu dzirdējis, ka šis īpašais putns dzied tikai tad, kad to paņem rokā.
Jūsu roka būs pirmā, kas to turēs.
Nu...
tad atver būra durtiņas, lord Djūn!
Putni parasti dreb, esot starp cilvēkiem. Nedzirdu, ka tas drebētu.
Varbūt tam nav bail.
Un arī man nav bail.
Ziniet, viss mans parlaments vienojas par manu nāvi,
visa šī sapuvusī pilsēta grib, lai mirstu.
Esmu nolēmusi, ka nemiršu par šo pilsētu. Lai tā mirst par mani.
Tu vari aiziet pirmā.
Tā.
Esam aizbraukuši labi tālu.
Ja vien izbrauksim pirms rītausmas, visam vajadzētu būt kārtībā.
Vienam pa nakti jāpaliek nomodā, lai sargātu un pieskatītu uguni.
Apsēdies pie manis!
Mammu...
Pastāsti! Ko tu iztēlojies, kā tas būs?
Kas kā būs?
"Tur es celšu jaunu valstību," viņš saka.
Mēs visi riskēsim ar dzīvību, lai tur nokļūtu.
Tāpēc pastāsti man!
Kā tu iztēlojies šo valstību?
Nu...
Es iztēlojos...
tā būs... vieta, kur mēs atcerēsimies.
To, kā viss bija agrāk.
To, kas mēs bijām.
To...
kā izmantot šīs zināšanas, lai kļūtu labāk tagad.
Es iztēlojos...
tā būs vieta, kur...
es vairs nebūšu tā dīvainā.
Kur es varēšu palīdzēt celt kaut ko svarīgu...
neslēpjot to, kas esmu.
Ja tavs tēvs uzcels valstību, tu būsi tās princese.
Tas nav tā.
Es darītu visu, ko viņš man prasītu. Ko vien varētu palīdzēt.
Un kas es būtu tajā valstībā?
Tu būtu karaliene.
Es tā nedomāju.
Redzīgs karalis...
redzīgi princis un princese.
Es tāda nebūtu.
Es būtu tā dīvainā.
Tā, kuru uzskata par vāju.
Es nevienam neļautu tā teikt.
Zinu, ka neļautu.
Man ir svarīgi sasniegt to vietu.
Bet tā nav man.
Tā ir mums visiem.
Mums visiem tur būs labāk. Es tiešām tam ticu.
Mums visiem brīdi jāatpūšas.
Labi.
Kofun, mans zobens pazudis.
Mana loka arī nav.
-Magra! -Bova, pārbaudi laivu!
-Čet-čet. -Magra!
-Domāju, kāds no jums pa nakti būs augšā. -Celies!
-Mēs bijām. -Celies!
Tad kā tas notika?
Kāds izstaigāja mūsu nometni, nevienu neuzmodināja,
-un neviens no jums viņu neredzēja? -Nezinu.
Nekā vairs nav, ja?
-Palīdzi! Mums jādodas. -Jā. Tagad ej!
Mēs nevaram doties prom.
Mums jādodas.
Paņemti tikai ieroči. Tas nav nekas neaizstājams.
-Man kaut kā trūkst. -Nāc!
Kā tev trūkst?
Mazs maisiņš. Mīksts. Dūres lielumā.
Kas tur iekšā?
Kaut kas ļoti svarīgs. Vienīgais, kas man palicis no tēva.
-Mana vienīgā saikne ar viņu. Tas... -Ak vai!
Tas ir neaizstājams! Mums jānoskaidro, kur tas palicis. Tas jādabū atpakaļ.
-Bet, mamm, kas tas ir? -Tas ir svarīgs.
Magra, paklau...
Lūdzu, vai vari vienkārši...
Neprasi, lai saku ko vairāk. Palīdzi man to atrast!
Mīļā, mums nav ieroču.
Tas, kurš naktī te bija, var atgriezties.
Un tepat kaut kur ložņā arī raganu mednieks.
Ja paliksim pārāk ilgi, viņš mūs atradīs.
Tad mums jāsteidzas.
Mans tēvs, manas attiecības ar viņu - es nezinu, kā par to runāt.
Tas ir sarežģīti.
Un domāju, ka tev jau nu to vajadzētu saprast.
Viss, ko neesmu jums stāstījis, ir bijis tādēļ, lai mūs pasargātu.
Viss, ko tu man neesi stāstījusi, vienmēr bijis tādēļ, lai mūs pasargātu.
Lūdzu, palīdzi man saprast!
Palīdzi man attaisnot to, kāpēc pakļaujam briesmām bērnus, jo es to nespēju.
Es zinu.
Kas varētu būt tik svarīgs, un ko tu tomēr neteiksi?
-Es to izdarīšu. -Nē.
Haniva!
Viņa jau zina visu, ko tu prasi.
Es tev to atradīšu.
Ja tie bija upes laupītāji, tad viņi ir pusdienu priekšā.
Ja opajols, tad viņu varētu būt simtiem.
Simts no viņiem neredzēs, ka es nāku.
Vai aptver, kā mums paveicās, ka izbēgām no raganu mednieka?
Ļoti paveicās.
Vēl viena cīņa, un nu bez ieročiem?
Es nesaku, ka mums jācīnās, tēt.
Lai kas to paņēma...
kā varēs ar mani cīnīties, ja nezinās, ka es tur esmu?
Turklāt mēs nezinām, kas viņi ir. Mums vajadzētu censties noskaidrot...
Es laikam zinu.
-Ko? -Laikam zinu, kas paņēmis mūsu lietas.
-Par ko tu runā? -Paskaties, lūdzu!
Kas tur ir? Ko jūs redzat?
Pasaki! Kas tas ir?
Pasaki!
Ir laiks, manu karalien.
Ziņas par lēdijas Enas viesistabu ir izplatījušās.
Pie zemākā vaļņa sākušās protesta demonstrācijas pret to,
ka esat nogalinājusi vairākus lordus.
Pils sardze viņus aiztur, bet cik ilgi tas būs, nezinu.
Manu karalien?
Kas notiks tālāk?
Atlikušie lordi sasaukuši sapulci.
Ja viņi iegūs pūļa uzticību, kas to lai zina, ko viņi varētu izdarīt.
Tēvs, kura spēku mēs jūtam, bet nevaram aizskart...
es pieņemu savu likteni.
Es pateicos, ka varēju izvēlēties šo stundu.
Džerlamarel, tu neatnāci pie manis, mīļais.
Tāpēc es eju pie tevis.
Tulkojusi Inguna Puķīte