Čet-čet!
Čet-čet-čet!
Tady jsi.
Podívej, co se stalo.
Co jsem udělala.
Váš příběh teď skončil.
Ukončila jsem ho.
Ale můj teprve začíná.
Sbohem, otče.
Vždycky jsem tě milovala... i když ty mě nikdy.
Prosím, královno.
Bůh nás opustil!
Jsme Payané. Posvátný lid. Jsme vyvolení...
Pojď, kluku.
Jen pojď. Hodný.
Bestie dřímala už příliš dlouho.
A teď se vzbudila.
Všechno je před námi...
...všechno, na čem záleží.
Děkuji.
Za co mi děkuješ?
Nechala jsi mě na čas o samotě.
Odolala jsi pokušení klást otázky, které, jak víš, nemůžu zodpovědět.
Jaká cetka od otce by mohla být tak důležitá,
abys kvůli ní riskovala život svých dětí i manžela...
...jen abys ji dostala zpátky?
Kdyby za tím bylo něco víc, než co už jsi prozradila,
řekla bys to spíš jim než mně.
Řeknu jen to...
...že existuje ještě jiná otázka.
Už nějakou dobu...
...ji nemůžu vyhnat z hlavy.
Jaká?
Ten den, když jsi k nám přišla...
Pamatuješ, co byla poslední věc, kterou mi Jerlamarel na odchodu řekl?
Ne.
Řekl: „Buď opatrná.“
V tu chvíli i poté jsem se domnívala,
že tím myslel:
„Opatruj ženu, kterou miluji, i děti, které brzy porodí.“
Jeho slova byla jako skála...
...pevná opora po všechny ty roky.
Ale po všem, co se stalo od chvíle, co jsme odešli od vodopádu
a vydali se podél řeky...
...si říkám, zda tím nemyslel něco jiného.
Jak jinak to mohl myslet?
Tvůj manžel a děti
teď beze zbraní čelí nebezpečí, protože jsi to tak chtěla.
Neváhali ani chvilku.
Ani ty.
Od chvíle, co jsme se na cestu vydali, v tobě něco narůstá.
Cítím to ve tvém hlase, ve tvém chování, Maghro.
Něco hrozivého.
Temného.
Jsem pořád ta, kterou znáš skoro celý svůj život.
Chápu tvůj zmatek a jsem shovívavá k tvé zvědavosti.
Ale nesnaž se naznačit, že za nebezpečím, kterému můj muž a děti čelí,
jsou moje zákeřné úmysly.
Nebo že jsou mi lhostejné jejich zájmy.
Dej mi ruku.
Pomodli se se mnou...
...aby se všichni vrátili živí a zdraví.
Tady jsou možná stopy.
Kde?
Je to směšné.
Co slyšíš?
Nic.
Slyším hučení.
Ano.
Několik lidí hučí.
Zvuk přichází odtamtud.
Kdo hučí?
Hučení.
Co je to?
Opayolové. Zloději a sběrači.
Nikdo tam není. Vypadá to opuštěně.
Ale není.
Ven vycházejí v noci, ve dne spí.
To oni nám vzali věci.
Určitě tam dole jsou.
Nedokážu ale říct, kolik jich je.
Nejspíš o hodně víc než nás.
- Každopádně. - Nevzdáme to.
Taky odhaduji, že oproti nám mají mnohem víc zbraní.
Nevím, co přesně vaše matka ztratila,
ale nechtěla by, abyste kvůli tomu zemřeli.
Souhlasím.
Ale můžu se dostat dovnitř i ven, aniž si toho všimnou.
Sama nikam nepůjdeš.
Musím.
Mám tak největší šanci, že mě nechytí.
Proklouznu tam i zpátky.
Sám říkáš, že nejspíš spí.
Ale stačí vzbudit jen jednoho, a ostatní přiběhnou.
Tak se jim vyhnu.
Máma věděla, jak to bude těžké,
a stejně nás o to požádala.
Chceš říct, že sama nechápe, co říká?
Že není svéprávná takové rozhodnutí udělat?
Dobrá.
Oba zůstaňte tady.
Kdyby něco, zavolám.
Ale musím to zkusit.
Je to šílený nápad.
Měli jsme ji zastavit.
Jak?
Udělala by to pro kohokoliv z nás.
Nenechala by se nikým odradit.
Myslím, že to s námi vůbec nesouvisí.
Myslím, že Haniwa se rozhodla ve chvíli,
kdy máma zmínila svého otce
a svůj vztah k němu.
Haniwa vůbec neváhala. Bylo jasné, co udělá.
Představa chybějícího otce
a možnost shledání...
Byl to...
...až moc silný impuls.
A obávám se, že nebude...
Sakra.
Haniwo!
Haniwo.
- Dýchá? - Jo.
- Kde se zranila? - Nevidím to.
Tati!
Počkej. Ne!
Ne. Nech toho. Ty nevíš, kdo to je!
Je mi jedno, kdo to je!
Má to na hrudi.
Podívej. Dotkni se ho.
Vstávej.
On vidí.
Je tu takové prázdno.
Narodila jsem se do zvuků motorů...
...hromů, energie...
...plných významů.
Obklopovaly mě celý život.
Nikdy jsem se od města nevzdálila tak, abych je neslyšela.
Vždycky jsem přemýšlela, jak by svět zněl, kdybych zašla...
...ještě dál.
A ukazuje se, že nezní vůbec nijak.
Je příšerně nudný.
Naslouchejte vodě, královno.
A větru.
Když budete naslouchat, pošeptají vám možná svá tajemství.
Tady žádná nejsou.
Nesmlouvá se o informace.
Netkají se příběhy.
Žádná síla, žádný strach.
Nic.
Opravdu lidé žijí takto...
...bez přítomnosti čehokoliv opravdu důležitého?
Asi ano, Veličenstvo.
Tato cesta si to možná žádá,
ale obávám se, že takový život není pro mě.
Nenacházím v sobě nic, co by na něj bylo připravené.
Mám hlad.
Mám hlad!
Dala bych si večeři.
Našel jsi vejce? Je sezóna vajec.
Kočí?
Slyším, jak oheň zhasíná. Našel jsi jídlo?
Kde jsi, kočí?
Oživ oheň. Dým ho zdusí.
Kočí?
Odpověz, kurva!
Nyrie!
Nyrie.
Mám všechno, co chcete.
Cokoli. Prsteny. Božskou kost.
Je tak měkká.
Tak jemné prsty.
A bez prstenů.
Žádná božská kost.
Půjdeš s námi.
Nyrie?
To jsme my, matko.
Haniwo.
Pojď.
Našli jste to?
Děkuji.
Slyším čtyři lidi.
Kdo je náš nový přítel?
Říkají mu Podomek.
Nosí mývalí kůže.
To on nám vzal věci.
Ano.
Ale nevěděl, kdo jsme, a neměl na výběr.
Vysvětlím to.
Dobře.
Když nás Jerlamarel opustil,
aby dle svého slibu šel do Domu osvícení...
...nešel zřejmě přímou cestou.
Utábořil se na zimu.
Našel Opayoly.
Žil s nimi jeden rok.
Rok?
Ale... když se mu narodilo dítě...
...vydal se opět na cestu.
Tím dítětem je Podomek.
Je to Jerlamarelův syn.
Náš bratr.
Když Jerlamarel odešel...
...chovali se Opayolové k Podomkovi jako k otrokovi.
Nutili ho, aby pro ně chodil krást.
Když se rozšířila zpráva, že tudy prochází věrostrážce,
rozhodli se Opayolové usadit jinde.
A nechali tady Podomka, ať se postará sám o sebe.
Dítě!
Chceš ho vzít s sebou?
Ano.
Zažije tak i jiné zacházení než jako se zvířetem...
...může nám být prospěšný jako zkušený bojovník, ale hlavně...
Vidí.
Nebo ne?
Ano, vidí.
Vy dva souhlasíte?
Jak se to všichni chováte?
Patří do rodiny. Nemůžeme ho tu nechat.
Položil jsem tytéž otázky jako ty.
Vyjádřil jsem tytéž obavy.
A?
Kdybych tomu chtěl zabránit, Paris,
už byste to dávno věděli.
Nemyslíš?
Co dalšího o něm víme?
Kromě toho, že je zručný zloděj.
Důvěřuješ mu?
Ještě nikdy se o mě nikdo nestaral tak, jako vy pečujete jeden o druhého.
Abyste mě přijali,
udělám, cokoliv budete chtít.
Ať jde tedy s námi.
Začneme si budovat armádu vidících...
...pod podmínkou, že odpřisáhnou věrnost
našemu jedinému vůdci.
Přísahám.
Ne. Ukaž nám to.
Takový dokonalý den.
Tvoje mlčení se mi zdá mnohem zajímavější než její.
Budu u toho, až vám podřežou hrdlo
a vy si uvědomíte, jakou zasranou chybu jste dnes udělaly.
Už tolikrát nás osud rozdělil...
...a hrozil, že už se neshledáme.
Už to nechci znovu zažít.
Nikdy jsem ti o něm nevyprávěla...
...o svém otci.
Nikdy jsem tě o to nežádal.
Nezáleželo mi na tom, odkud pocházíš.
Já vím. Cítím to vůči tobě stejně.
Tohle mi dal ten den, kdy zemřel.
Pokud věděl, odjakživa to patřilo jeho rodině.
Otevři to.
Co všechno jsme pro to riskovali.
Musela jsi ho milovat.
Byl to dobrý člověk.
Laskavý, moudrý.
Líbil by ses mu.
Nepřeháněj.
Škoda, že jsem ho nepoznal.
Třeba mi o něm jednou povíš něco víc.
Moc ráda.
Kofun má pravdu.
Musím jít.
Jistě.
Ten chlapec, Podomek...
...nevěříš mu, viď?
Už nějakou dobu nevěřím nikomu cizímu.
Chápu.
Proč jsi to tedy dovolil?
Je milé, že myslíš, že jsem měl na výběr.
Myslím to vážně.
- Já vím. - Proč jsi to nezakázal?
Protože na konci této cesty...
...se setkají se svým novým otcem.
A já nechci být tím důvodem, proč po něm budou toužit.
Kofun všechna naše rozhodnutí chápe.
Vždy je chápal.
Nebere si to osobně.
Ale ona...
Nechci ji ztratit.
Neztratíš.
Ano.
Miluji tě.
Nelíbím se jim, viď?
Cítí strach...
...a zmatek.
Ale jsou to dobří lidé. Změní názor.
Tebe mají rádi?
Co jsi to řekl?
Křičí na tebe.
Zpochybňují a znevažují tě.
Tak se ke mně vždycky chovali doma.
Proč tě nutili nosit masku?
Že prý nejsem jako oni.
Nejsem člověk, ale něco jiného.
Ta maska mi to měla připomínat.
Moje rodina mě miluje.
Ne vždy mi rozumí.
Ale nikdy jsem nepochybovala o tom, že mě milují.
To, jak s tebou zacházeli, bylo špatně.
Zasloužíš si něco víc.
Ale slibuji ti...
...že teď budeš patřit k nám.
Už tě nikdo nebude ponižovat.
Tvoje matka.
Najde v sobě lásku pro další dítě,
když už miluje tebe a tvého bratra?
Možná to chvíli potrvá.
Je to pro ni složité.
Ale...
...má to největší srdce ze všech lidí, co znám.
Dělá, co je správné.
Vždycky to tak dělala.
- Jak se ti podařilo to držet v tajnosti? - Jak to děláš?
Co?
Připlížíš se k lidem, co tě nevidí se plížit.
Neplížila jsem se. Možná jsi jen nedával pozor.
Odpovíš mi na otázku?
O čem to mluvíš?
Jaké tajemství?
Tajil jsi to tak dlouho, že už ani nevíš, že to je tajemství.
Proč nikdo z alkennských nevěděl...
...že vidíš?
Vzhledem k tomu, jak všichni reagovali na věrostrážce,
udělali asi moji rodiče dobře,
že jim to neprozradili.
Baba s Maghrou mezi alkennskými uvízli.
A drželi to v tajnosti, aby vás dva ochránili.
Tak nějak.
Můžu ti říct, jaké to je, pozorovat lidi,
co nevědí, že je někdo pozoruje?
Jsou ti vydaní na pospas.
Můžeš si jejich tajemství nechat pro sebe.
Můžeš je prozradit jejich nepřátelům.
Můžeš je udeřit...
...a oni nikdy nezjistí, kdo to byl
ani jak a proč to udělal.
Můžeš jim změnit život.
Vstoupíš jim do života...
...s nějakým záměrem...
...nebo jen tak.
To dělají bohové.
Možná nevíš, jaké to je,
protože jsi tu moc na nikoho nikdy nepoužil.
Tvoji rodiče se o to postarali.
Ale já to vím.
A Jerlamarel to podle mě věděl taky.
Mně to umožnilo přiblížit se lidem v podobě Stínu.
Jerlamarel...
...mezi nimi zplodil dítě a opustil ho.
A co to má s tebou co společného?
Přijde mi zábavné, že máš zrak, a přesto vidíš tak málo.
Kde to jsem?
Ve Městě červů.
Kde to jsem?
Mí přátelé.
Co mi přinášíte?
Mám koně. Potřebuje napojit.
A jsem unavená a chci spát.
Byla jsem v sedle celý den.
Potřebuju olej na zadek a služku, co mi ho namaže.
Až se vyspím, promluvím si s tebou.
Děláš chybu...
Tak jemné prsty.
Dobrá práce. Děkuji. Hodí se mi... skvěle.
Bourec morušový je fascinující tvor.
Chcete vědět proč?
Jeho housenka je zprvu malá, nevinná, nenáročná.
Ale během svého krátkého života
stvoří něco tak krásného a dokonalého,
že ani ti nejbohatší muži světa,
co sobě, svým ženám i milenkám
mohou pořídit to nejvybranější oblečení,
tomu nedokážou odolat.
Když se její život naplní a přestane být užitečná,
stráví své poslední dny ve smutně groteskní podobě.
Jako okřídlený tvor s touhou létat,
kterému je létání upřeno.
Jako svůj vlastní stín, vyčerpaná skořápka,
toužící po smrti.
Poznáš ji tady zblízka.
Porozumíš jí.
Příteli, já ti tady k ničemu nebudu.
V životě jsem se s červy nesetkala.
Na chvíli tě to možná zabaví.
Ale brzy budeš litovat!
Opravdu?
Kdo jsi, že takto mluvíš?
Jemné ruce, co nepoznaly tvrdou práci.
Nestydatá ústa, co nepoznala úder.
Žena žijící v blahobytu...
...zvyklá rozkazovat nebo možná vykonávat manželovu vůli.
Ale odkud?
Věrostrážcovo tažení ho sem před nějakou dobou zavedlo.
Když se začal vyptávat,
připomněl mi jeho přízvuk dobu, kdy jsem žil v Kanzui
a prodával zboží urozeným, co měli peněz nazbyt.
Tvůj přízvuk ve mně vyvolává tytéž vzpomínky.
Byla jsi nejspíš šlechtična.
Možná dokonce rádkyně té královské mrchy.
Ale na tom teď nezáleží.
Tady budeš postavena na roveň ostatním, možná o něco níž,
protože se budeš muset všechno naučit.
Pracuj tvrdě, a bude se ti dobře žít.
Jestli se pokusíš utéct, nedostaneš se daleko a důsledky budou...
...nepříjemné.
Něco v tobě je.
Těším se na náš společně strávený čas.
Vyslyš mě...
Jerlamarele.
Kofune?
Tady jsem, tati.
Je člun volný?
Je odvázaný, ale uvízl.
Jak to myslíš? Kde?
Přišel odliv.
Co budeme dělat?
Musíme čekat na ráno.
Pojď.
Utíkejte.
Pojď.
Utíkejte.
Mohou tudy projet?
Mohou, ale zpomalí je to.
Slyším je.
- Haniwo. - Ano.
Odveď matku a Paris někam do bezpečného úkrytu.
Miluji tě. Běž.
Jsou všude.
Budu bojovat s tebou, tati.
Ano, synu.
Zůstaňte tu.
Všechno dopadne dobře.
Maghro?
Babo Vossi!
Kde je máma? Co je?
- Je pryč. - Haniwo!
- Haniwo. - Ne.
Držela jsem ji za ruku, Babo.
Unesli ji?
Ne, pustila se mě.
Zašeptala mi: „Buď opatrná.“
Mami?
Mami!
Tamacti June!
Slyšíš můj hlas, věrostrážce?
Slyšíš mě?
Mluv.
Věrostrážce...
...slyšíš mě?
Slyším hlas mrtvé ženy.
Tak pojď blíž.
Vezmi mě za ruku.
A mluv.
Sláva...
...princezně Maghře...
...z rodu... Kane.
Vzdejte jí hold!
Překlad titulků: Iva Krombholzová