Hoplaa-hei!
Seal sa oledki.
Vaata, mis juhtus.
Vaata, mida ma tegin.
Sinu lugu on nüüd läbi.
Teie kõik... Mina lõpetasin selle.
Aga minu oma alles algas.
Hüvasti, isa.
Mina armastasin sind alati... kuigi sina mind mitte.
Palun, kuninganna.
Jumal on meid hüljanud!
Me oleme paiad. Me oleme pühad. Me oleme väljavalitud...
Tule, poisu.
Tubli poiss.
Koletis on liiga kaua maganud.
Ja nüüd ta ärkas.
Kõik on veel ees.
Kõik, mis korda läheb.
Aitäh.
Mida ma siis tegin?
Sa lasid mul üksi olla.
Sa panid vastu kiusatusele nõuda vastuseid, mida mul pole.
Miks on isalt saadud kulinad sulle sedavõrd tähtsad,
et sa paned ohtu oma laste elu, oma mehe elu...
soovist need kätte saada?
Ma olen kindel, et kui selles loos, mida sa rääkisid, oleks enamat,
siis oleksid neile enne mind rääkinud.
Aga ma ütlen seda...
et on üks teine küsimus.
Ma pole viimasel ajal...
suutnud oma mõtteid vaigistada.
Mis küsimus see on?
Sel päeval, kui sa meie ellu tulid...
Kas sa mäletad, mida Jerlamarel enne lahkumist mulle viimasena ütles?
Ei mäleta.
Ta ütles: "Ole ettevaatlik".
Sel hetkel ja kogu aeg pärast seda
ma eeldasin, et see tähendas:
"Ole ettevaatlik naisega, keda armastan, lastega, kelle ta peagi ilmale toob."
Tema sõnad on olnud minu kalju.
Midagi kindlat, mille külge ma kõik need aastad klammerdusin.
Aga kõik muutus pärast kose juurest lahkumist
ja jõel teele asumist.
Ma võisin tema sõnade tähendusest valesti aru saada.
Mida muud võis see tähendada?
Sinu abikaasa ja lapsed
kõndisid sinu käsu peale ilma relvadeta tohutusse hädaohtu.
Nad peaaegu ei kõhelnudki.
Ka sina mitte.
Ma tunnen, et mööda jõge teele asudes hakkas miski sinu sees kasvama.
Sinu hääles ja sinu hoiakus on midagi uut, Maghra.
Midagi hirmuäratavat.
Midagi sünget.
Ma olen sama inimene, keda sa oled terve elu tundnud.
Ma mõistan, et oled segaduses, ja ma talun sinu uudishimu.
Aga palun ära anna mõista, et minu mees ja lapsed on suures ohus
mu kurjakuulutavate motiivide pärast.
Või et nende heaolu ei loksuta mind.
Hoia mul käest kinni.
Palveta koos minuga...
et nad tuleksid tagasi tervelt ja viga saamata.
Need võivad jäljed olla.
Kus?
See on napakas.
Mida te kuulete?
Mitte midagi.
Mina kuulen ümisemist.
Jah.
Palju inimesi on koos ja nad ümisevad.
See tuleb sealt.
Ümisevad? Kes ümisevad?
Ümisevad.
Mis see on?
Opaiolid. Rüüstajad.
Seal pole mitte kedagi. Kõik on mahajäetud.
Ei ole.
Nad tegutsevad öösiti ja magavad päeval.
Nemad võtsidki meie asjad.
Nad on kindlasti seal.
Ma ei tea, kui palju mehi.
Ma oletan, et nende arvuline ülekaal on suur.
Vabalt. - Me ei pöördu tagasi.
Ma oletan ka, et nemad pole ilma relvadeta.
Olgu su ema asjad pealegi tähtsad,
ta ei sooviks nende pärast teie surma.
Ma usun ka.
Aga ma käin märkamatult sisse-välja.
Üksinda ei lähe kuskile.
Ma pean üksinda minema.
Nii ei jää ma kindlasti vahele.
Ma lipsan sisse ja välja.
Ise ütlesid, et nad magavad ilmselt.
Kui ühe üles ajad, on teised ka kohe kohal.
Siis ma väldin neid.
Ema teadis, kui raske on seda leida,
aga ta saatis meid siiski.
Kas me ei usalda teda ega mõista, mida see tähendab?
Kas ta on võimetu seda otsust langetama?
Olgu peale.
Hea küll.
Teie olete siin.
Kutsun teid, kui abi vajan.
Aga ma pean üritama.
See on kohutav idee.
Oleksime pidanud ta peatama.
Kuidas?
Ta oleks seda ka meie nimel teinud.
Keegi meist poleks suutnud teda peatada.
Ma ei arva, et see kuidagi meid puudutab.
Ma arvan, et kui ema mainis Haniwa isa
ja tema sidet isaga,
siis oli Haniwa otsus kindel.
See polnudki üldse otsus, mida langetada. See oli vältimatu.
Mõte puuduvast isast
ja võimalus ta leida
oli lihtsalt...
See oli talle liig.
Ja ma kardan, et seal pole...
Oi ei.
Haniwa!
Haniwa. Haniwa.
Kas ta hingab veel? - Jah.
Kust ta viga sai? - Ma ei näe.
Paps!
Oota. Ei-ei!
Ei. Lõpeta. Lõpeta! Sa ei tea, kes ta on!
Mul suva, kes ta on!
Tema rind.
Vaata. Katsu.
Tõuse. Tõuse.
Ta on nägija.
Siin on täielik tühjus.
Ma sündisin masinamüra sees.
Kõue ja väe sees.
Tähenduse sees.
Ma olen terve elu selles kümmelnud.
Ma pole pealinnast kunagi nii kaugel käinud, et poleks seda kuulnud.
Mõtlesin alati, kuidas kõlaks maailm siis, kui söandaksin minna...
kaugemale.
Selgub, et see ei kõla üldse kuidagi.
Kui uskumatult igav.
Kuulake vett, kuninganna.
Ja tuult.
Võimalik, et ta sosistab teile saladusi, kui kuulatada.
Siin pole saladusi.
Pole infot, millega kaubelda.
Siin ei punuta lugusid.
Pole väge ega hirmu.
Pole midagi.
Kas inimesed elavad tõesti nii...
kui neil pole midagi, mis oleks tähtis?
Küllap vist, Teie Majesteet.
See teekond nõuab seda,
aga ma ei oskaks olla taoline inimene.
Ma ei usu, et ka kõige pisem osa minust on selleks loodud.
Mul on kõht tühi.
Kõht on tühi!
Ma olen valmis õhtust sööma.
Kas sa leidsid mune? On õige aeg.
Kutsar?
Kuulen lõket kustumas. Kas leidsid toitu?
Kutsar, kus sa oled?
Päästa lõke. See upub oma suitsu sisse.
Kutsar?
Kutsar? Vasta mulle!
Nyrie!
Nyrie.
Nyrie!
Mul on kõike, mida tahate.
Mul on kõike, mida tahate. Mul on sõrmuseid ja jumalaluud.
Nii pehme.
Võrratud sõrmed.
Sõrmuseid ei taha.
Jumalaluud ei taha.
Me võtame sinu.
Nyrie?
Nyrie!
Ema, meie oleme.
Haniwa.
Tulge.
Kas sa leidsid selle?
Aitäh.
Teid on neli.
Kes on meie uus sõber?
Ta hüüdnimi on Boots.
Pesukarunahad.
See olend võttiski meie asjad.
Jah.
Aga ta ei teadnud, kes me oleme, ja tal polnud valikut.
Palun luba mul selgitada.
Hea küll.
Kui Jerlamarel meid maha jättis,
et minna Valgustuse kotta, nagu ta lubas...
Tundub, et ta ei läinud otse sinna.
Ta tegi talvel peatuse.
Ta pöördus opaiolite poole.
Ta elas ühe aasta nende seas.
Aasta?
Aga... pärast tema lapse sündi...
jätkas ta oma teekonda.
See laps on Boots.
Boots on Jerlamareli poeg.
Meie vend.
Kui Jerlamarel oma teekonda jätkas...
kohtlesid opaiolid Bootsi orjana.
Nad sundisid teda rüüstama ja neile asju varastama.
Kui levisid jutud, et nõialeidja siitkaudu tuleb,
lahkusid opaiolid turvalisse kohta.
Ja nad jätsid ta siia üksinda maha.
Laps! Laps!
Kas sa tahad, et me ta kaasa võtaksime?
Jah.
Lisaks sellele, et meie ei kohtleks teda nagu looma...
lisaks sellele, et meil oleks osavast võitlejast kasu...
Ta on nägija.
Eks ole?
Jah, ta on nägija.
Te kaks olete ühel nõul?
Miks kõik sedasi suhtuvad?
Me ei jäta oma pereliiget maha.
Mina esitasin samu küsimusi.
Ma väljendasin sama muret.
Niisiis?
Kui ma selle ära keelaksin, Paris,
siis oleksid sa seda juba kuulnud.
Eks ole ju?
Mida muud sa temast tead?
Peale selle, et ta on osav varas?
Kas sa usaldad teda?
Mitte keegi pole minu eest hoolitsenud, nii nagu teie seda teete.
Et sellest osa saada,
teen ma kõike, mida te minust tahate.
Las ta siis tuleb.
Hakkame nägijate armeed kokku panema.
Peaasi, et uued värvatud on valmis vanduma truudust
ainsale kindralile meie seas.
Ma vannun.
Ei. Näita meile.
Kui täiuslik päev.
Sinu lausvaikimine on palju huvitavam tema lausvaikimisest.
Ma olen juures, kui teil kõri läbi lõigatakse
ja meenutatakse, millise vea te täna tegite.
Liiga tihti olen ma sinust lahku läinud...
ja peljanud, et me ei näe enam.
Rohkem seda ei tee.
Ma pole sulle temast palju rääkinud.
Minu isast.
Ma pole ka küsinud.
Mulle ei lähe korda, kust tuled.
Ma tean. Mul on sama lugu sinuga.
Ta andis selle mulle oma surmapäeval.
See oli olnud tema suguvõsas aegade algusest.
Tee see lahti.
Milline vaev selle nimel.
Sa pidid teda väga armastama.
Ta oli väga hea mees.
Lahke, tark.
Sa oleksid talle meeldinud.
Ei maksa hoogu sattuda.
Hea oleks olnud teda tunda.
Ehk räägid kunagi temast lähemalt.
See meeldiks mulle.
Kofunil on õigus.
Ma peaksin edasi liikuma.
Muidugi.
See poiss Boots...
Sa ei usalda teda, ega ju?
Ma ei kavatse mõnda aega kedagi uut usaldada.
Selge.
Miks sa siis lubasid tal tulla?
Nii meelitav, et sinu arust sain valida.
Ma räägin tõsiselt.
Ma tean. - Miks sa seda ei keelanud?
Selle teekonna lõppedes...
kohtuvad nad uue isaga.
Ma ei taha anda neile uut põhjust teda otsida.
Kofun mõistab meie valikuid.
On alati mõistnud.
Ta ei võta seda isiklikult.
Aga Haniwa...
Ma ei taha teda kaotada.
Sa ei kaotagi.
Jah.
Ma armastan sind.
Nad ei salli mind, ega ju?
Nad kardavad...
ja on segaduses.
Aga nad on head inimesed ja leebuvad.
Kas sina meeldid neile?
Mida sa ütlesid?
Nad karjuvad su peale.
Kahtlevad sinus, alavääristavad.
Mu rahvas kohtles mind alati nii.
Miks nad lasid sul maski kanda?
Nad ütlesid, et ma pole nende moodi.
Et ma pole mees, vaid midagi muud.
Mask pidi seda meelde tuletama.
Minu pere armastab mind.
Nad ei saa alati aru.
Aga ma pole hetkekski kahelnud, et nad mind armastavad.
Sind koheldi valesti.
Sa väärid midagi paremat.
Aga ma luban...
et sa oled nüüd üks meist.
Sind ei kohelda enam sedasi.
Sinu ema.
Kas arvad, et tal on mahti armastada veel ühte last,
nagu ta armastab sind ja su venda?
See võib aega võtta.
See on talle keeruline.
Aga...
minu ema on kõige heasüdamlikum inimene, keda ma tean.
Ta käitub õigesti.
Ta käitub alati õigesti.
Miks sa nii kaua seda saladust hoidsid? - Kuidas sa seda teed?
Mida ma teen?
Hiilid ligi neile, kes näevad sind hiilimas.
Ma ei tahtnud salatseda. Sa lihtsalt ei pannud tähele.
Kas sa vastad mu küsimusele?
Millest sa räägid?
Mis saladust?
Sa hoidsid seda nii kaua, et ei peagi seda enam saladuseks.
Miks keegi alkenitest ei teadnud...
et sa nägija oled?
Nähes, kuidas kõik nõialeidja tulles käitusid,
tegid mu vanemad targasti,
et nad seda infot neile ei avaldanud.
Baba ja Maghra pidid alkenite seas olema.
Nad hoidsid seda salajas, et teid kaitsta.
Jah, võib ka nii öelda.
Kas ma võin rääkida, mis tunne on jälgida neid,
kes ei tea, et neid jälgitakse?
Nad on sinu ees täiesti kaitsetud.
Sa võid nende saladusi hoida.
Sa võid levitada neid vaenlastele.
Sa võid neid rünnata...
ja nad ei teaks, kes seda tegi,
kuidas või miks.
Sa võid nende elu muuta.
Nende elu lõpetada...
mis tahes põhjusel.
Või üldse ilma põhjuseta.
Jumalad teevad seda.
Sa ei tea, mis tunne see on,
sest teiste üle sellise võimu tundmine polnud sinu valik.
See oli sinu vanemate valik.
Aga mina tean.
Ja ma kahtlustan, et ka Jerlamarel teadis.
Mind tõi see lähemale neile, kelle vari ma olin.
Jerlamarel aga...
Ta tegi nende seas lapse, kelle siis maha jättis.
Kuidas see kõik üldse sind puudutab?
Võibolla teeb mulle nalja, et sa näed, aga vaatled nii vähe.
Kus ma olen?
Ussilinnas.
Kus ma olen?
Sõbrad.
Mille te mulle tõite?
Mul on hobune. Ta vajab vett.
Ja ma olen väsinud. Ma pean magama.
Ratsutasin päev otsa.
Teenija peab mu tagumikku määrima.
Ma räägin sinuga pärast väljamagamist.
Sa tegid vea...
Võrratud sõrmed.
Te olite tublid. Aitäh selle eest. Tema on... täiuslik.
Siidiuss on lummav olend.
Kas tead miks?
Ta on algul nii väike, süütu ja tagasihoidlik,
aga oma väga lühikese elu jooksul
tekitab ta nii kaunist ja täiuslikku ainet,
et maailma jõukaimad mehed,
kes võiksid riietada ennast, oma naisi ja konkubiine
ükskõik millistesse riietesse,
valivad... selle.
Ja kui tema elu läbi saab ja temast enam kasu pole,
veedab ta oma viimased päevad nukralt kentsakalt.
Tiivulise olendina, kes ihkab lennata,
kuid kellele seda ei võimaldata.
Ta on omaenda kest, ärakasutatud,
surma ihkav.
Sa õpid teda siin hästi tundma.
Sa õpid teda mõistma.
Mu sõber, sa ei soovi mind siia.
Ma pole kunagi ussikesi kohanud.
Jah, mõnda aega võib see lõbu pakkuda.
Aga peagi hakkad kahetsema!
Tõsi ka?
Ei tea, kes sa oled, et midagi sellist väidad.
Õrnad käed pole tööga harjunud.
Häbematu suu pole harjunud lööke saama.
Jõukas naine...
kes on harjunud võimu omama või ehk on see võim tema mehel.
Aga kust sa tuled?
Nõialeidja käis üpris hiljuti oma retkel siit läbi.
Kui ta infot nõudis,
meenutas tema aktsent mulle Kanzuas veedetud aega,
mil müüsin meie kaupa ülikutele, kellel oli raha raisata.
Sinu aktsent tuletab mulle meelde needsamad mälestused.
Sa olid ilmselt aadlinaine.
Ehk isegi selle lirvast kuninganna nõunik.
Aga vahet pole.
Siin oled sa teistega võrdne või ilmselt mannetumgi,
sest sa pead kõike algusest õppima.
Kui sa mu heaks tööd rügad, siis elad hästi.
Kui põgeneda üritad, ei jõua sa kaugele ja tagajärjed on...
ebameeldivad.
Sa oled põnev juhtum.
Ma ootan huviga seda vähest aega, mida õnnestub sinuga siin veeta.
Kuula mind...
Jerlamarel.
Kofun?
Jah. Ma olen siin, isa.
Kas paat on vaba?
See pole ankrus, aga on kinni.
Mis mõttes? Kus kinni?
Praegu on mõõn.
Mida me nüüd teeme?
Me peame hommikuni ootama.
Tule.
Jooksuga.
Tulge.
Jooksuga.
Nad ei saa ju siit läbi tulla?
Saavad, aga see võtab hoo maha.
Ma kuulen neid.
Haniwa. - Jah.
Võta oma ema ja Paris ning otsi neile kindel koht.
Ma armastan sind. Mine.
Nad on kõikjal.
Isa, ma võitlen koos sinuga.
Jah, seda sa teed, poeg.
Jääge siia.
Kõik saab korda.
Maghra?
Baba Voss!
Kus ema on? Mis juhtus?
Ta on läinud. - Haniwa!
Haniwa. - Ei.
Baba, ma hoidsin tal käest kinni.
Nad röövisid ta?
Ei, ta ise lasi mul käest lahti.
Ta sosistas mulle midagi. Ta ütles: "Ole ettevaatlik".
Ema?
Ema!
Tamacti Jun!
Kas sa kuuled mu häält, nõialeidja?
Kas sa kuuled mind?
Kõnele.
Nõialeidja...
kas sa kuuled mind?
Ma kuulen surnud naise häält.
Siis kuula hoolikamalt.
Võta mul käest kinni.
Ja kõnele.
Elagu...
printsess Maghra...
Kane'i... kojast.
Avaldage austust!
Tõlkinud Janno Buschmann