Chet, chet!
Chet, chet, chet!
Siinähän sinä olet.
Katso, mitä tapahtui.
Katso, mitä tein.
Tarinasi on ohi.
Te kaikki... Minä lopetin sen.
Omani on vasta alkamassa.
Hyvästi, isä.
Rakastin sinua aina, vaikket sinä rakastanut minua.
Kuningattareni.
Jumala on hylännyt meidät!
Olemme payanilaisia. Olemme pyhiä, olemme valittuja...
Tule, koira.
Kiltti koira.
Peto on nukkunut liian kauan.
Nyt se herää.
Kaikki on edessämme.
Kaikki tärkeä.
Kiitos.
Mistä hyvästä?
Sain olla hetken yksin.
Et inttänyt vastauksia, joita en voi antaa.
Miksi isäsi antamat helyt ovat niin tärkeitä,
että vaarannat lastesi ja miehesi hengen -
niiden takia?
Jos tarinaasi liittyisi jotain muutakin,
olisit kertonut sen heille ennemmin.
Sanon silti tämän.
Eräs toinen kysymys -
on vaivannut mieltäni,
enkä voi unohtaa sitä.
Mikä se kysymys on?
Kun saavuit elämäämme,
muistatko Jerlamarelin viimeiset sanat minulle?
En muista.
Hän sanoi: "Ole varovainen."
Sillä hetkellä ja aina sen jälkeen -
luulin hänen tarkoittaneen:
"Ole varovainen rakkaani ja hänen pienokaistensa kanssa."
Hänen sanansa ovat rohkaisseet minua.
Olen vaalinut niitä näinä vuosina.
Mutta kaikki on muuttunut lähtiessämme vesiputoukselta -
ja kulkiessamme joella.
Mietin, ymmärsinkö hänen sanansa väärin.
Mitä muuta hän olisi tarkoittanut?
Miehesi ja lapsesi -
ovat kävelleet aseettomina vaaraa kohti sanojesi takia.
He eivät epäröineet.
Etkä sinä.
Sinussa alkoi itää jotakin, kun lähdimme kulkemaan jokea.
Jotakin äänessäsi ja eleissäsi.
Jotakin väkevää.
Jotakin synkkää.
Olen se sama, jonka olet tuntenut eliniän.
Ymmärrän hämmennyksesi ja siedän utelusi.
Älä silti ehdota, että mieheni tai lapseni ovat vaarassa -
pahojen aikeideni takia.
Tai etten välittäisi heidän voinnistaan.
Tartu käteeni.
Rukoile kanssani,
että he palaavat turvassa ja ehjinä.
Nämä voivat olla jälkiä.
Missä?
Tämä on naurettavaa.
Mitä kuulette?
En mitään.
Kuulen hyräilyä.
Niin.
Ryhmä ihmisiä hyräilee.
Tuolla.
Kuka hyräilee?
Hyräilyä.
Mitä tämä on?
Opayoleja. Romunkerääjiä.
Tuo näyttää autiolta. Hylätyltä.
Ei ole.
He liikkuvat öisin ja nukkuvat päivisin.
He veivät tavaramme.
He ovat tuolla.
En tiedä, montako miestä.
Enemmän kuin meitä.
-Varmasti. -Emme käänny takaisin.
Heillä on myös enemmän aseita.
Mikä äitinne hukkaama pussi olikin,
hän ei halua teidän kuolevan sen takia.
Niin.
Voin käydä tuolla niin, etteivät he huomaa mitään.
Emme liiku yksin.
Pakko mennä yksin.
Siten en jää kiinni.
Livahdan sisään ja ulos.
Sanoit, että he nukkuvat.
Jos herätät yhden, muutkin ilmestyvät.
Välttelen heitä.
Äiti tiesi, että tämä on vaikeaa,
ja pyysi tätä silti.
Eikö hän muka tajua, mitä se merkitsee?
Eikö hän muka voi tehdä päätöstä siitä?
Hyvä on.
Selvä.
Te olette täällä.
Huudan apua tarvittaessa.
Minun pitää yrittää.
Tämä oli huono ajatus.
Olisi pitänyt estää häntä.
Miten?
Hän olisi tehnyt näin kaikkien takia.
Emme olisi voineet estää häntä.
En usko tämän liittyvän meihin.
Heti kun äiti mainitsi isänsä -
ja yhteyden tähän,
Haniwa teki päätöksensä.
Päätöstä ei edes ollut. Se oli väistämätöntä.
Ajatus puuttuvasta isästä,
mahdollisuudesta löytää yhteys.
Se oli...
Se oli hänelle liikaa.
Pelkään, ettei tule...
Voi ei.
Haniwa!
Haniwa.
-Hengittääkö hän? -Kyllä.
-Onko hän loukkaantunut? -En näe mitään.
Isä!
Odota. Älä!
Lopeta! Et tiedä, kuka hän on.
En välitä siitä!
Hänen rintansa.
Tunnustele.
Nouse ylös.
Hän näkee.
Täällä on tyhjää.
Synnyin koneiden äänten keskellä.
Jylinää, voimaa,
merkitystä.
Kylvin siinä koko ikäni.
En vaeltanut niin kauas, ettenkö olisi kuullut sitä.
Mietin, miltä maailma kuulostaisi, jos kulkisin hieman -
kauemmas.
Se ei kuulostakaan yhtään miltään.
Uskomattoman pitkästyttävää.
Kuunnelkaa vettä, kuningattareni.
Ja tuulta.
Silloin se voi kuiskata salaisuuksiaan.
Täällä ei ole salaisuuksia.
Ei tietoa, jota kaupitella.
Ei tarinoita, joita kutoa.
Ei voimaa eikä pelkoa.
Ei mitään.
Näinkö ihmiset elävät,
kun kaikki tärkeä puuttuu?
Niin kai, teidän majesteettinne.
Tämä matka vaatii sen,
mutta en usko sopivani sellaiseksi.
Mikään osa minusta ei sovellu sellaiseen.
Minulla on nälkä.
Olen nälkäinen!
Olen valmis aterioimaan.
Löysitkö munia? Nyt on niiden aika.
Ajaja?
Kuulen tulen hiipuvan. Löysitkö ruokaa?
Missä olet, ajaja?
Varjele tulta. Savu tukahduttaa sen.
Ajaja?
Vastaa minulle, helvetti soikoon.
Nyrie!
Nyrie.
Minulta löytyy kaikkea.
Kaikkea, mitä haluatte. Sormuksia. Jumalan luita.
Pehmeä.
Sileät sormet.
Ei sormuksia.
Ei jumalan luuta.
Otamme sinut.
Nyrie?
Nyrie!
Äiti. Me tässä.
Haniwa.
Tulkaa.
Löysittekö sen?
Kiitos.
Lasken neljä.
Kuka uusi ystävämme on?
Häntä sanotaan Bootsiksi.
Pesukarhun nahkoja.
Tuo otus vei tavaramme.
Niin.
Hän ei tuntenut meitä eikä voinut tehdä muutakaan.
Voin selittää.
Hyvä on.
Kun Jerlamarel jätti meidät -
ja lähti valaistumisen taloon lupauksensa mukaan,
hän ei mennyt sinne suoraan.
Hän pysähtyi talven ajaksi.
Hän jäi opayolien luo.
Hän asui siellä vuoden.
Vuoden?
Kun hänen lapsensa oli syntynyt,
hän jatkoi matkaansa.
Boots on se lapsi.
Boots on Jerlamarelin poika.
Meidän veljemme.
Jerlamarelin lähdettyä -
opayolit kohtelivat Bootsia kuin orjaa.
Hänen piti etsiä ruokaa ja varastaa.
Kun sana levisi noidanetsijän tulosta,
opayolit siirtyivät muualle turvaan.
He jättivät hänet yksin.
Lapsi!
Ehdotatko, että otamme hänet mukaan?
Kyllä.
Säästämme hänet eläimelliseltä kohtelulta.
Hänestä on meille apua, sillä hän osaa taistella.
Ja hän näkee.
Vai mitä?
Kyllä, hän näkee.
Oletteko samaa mieltä?
Miksi kaikki suhtautuvat näin?
Hän on perhettä. Emme voi jättää häntä.
Olen esittänyt samat kysymykset.
Olen ilmaissut samat huolet.
Mitä niistä?
Jos aioin estää tämän,
olisit jo kuullut minun sanovan niin.
Eikö niin?
Mitä muuta tiedät hänestä?
Varastamisen taidon lisäksi.
Luotatko häneen?
En ole kokenut tuollaista huolenpitoa kuin teillä on.
Jos pääsen siihen mukaan,
teen mitä vain pyydätte.
Tulkoon.
Ruvetaan kokoamaan itsellemme näkevien armeijaa,
kunhan värvätyt suostuvat vannomaan liittolaisuutta -
ainoalle kenraalillemme.
Minä vannon.
Ei, näytä se.
Täydellinen päivä.
Sinun vaitiolosi on paljon kiinnostavampaa kuin hänen vaitiolonsa.
Olen paikalla, kun he viiltävät kurkkunne auki -
ja muistuttavat, minkä virheen te tänään teitte.
Liian monta kertaa olemme erossa -
ja mietimme, onko kerta viimeinen.
Ei tehdä sitä enää.
En ole kertonut hänestä.
Isästäni.
En ole kysynyt.
En välitä siitä, mistä tulet.
Tiedän. Ajattelen samoin sinusta.
Hän antoi tämän kuolinpäivänään.
Se oli ollut perheellä niin kauan kuin hän muisti.
Avaa se.
Kaikki tämän takia.
Rakastit häntä kovasti.
Hän oli hyvä mies.
Lempeä ja viisas.
Hän olisi pitänyt sinusta.
Ei innostuta.
Olisinpa tuntenut hänet.
Voisit kertoa hänestä joskus lisää.
Se olisi mukavaa.
Kofun on oikeassa.
Minun pitää mennä.
Totta kai.
Se poika, Boots.
Et luota häneen.
En aio luottaa kehenkään vähään aikaan.
Vai niin.
Miksi hyväksyit hänet?
Luulit minun voivan valita.
Olen tosissani.
-Tiedän. -Mikset kieltänyt?
Tämän matkan lopussa -
he tapaavat uuden isän.
En halua antaa lisäsyitä siihen.
Kofun ymmärtää valintamme.
Hän on aina ymmärtänyt.
Hän ei harmistu niistä.
Mutta Haniwa...
En halua menettää häntä.
Et menetäkään.
Niin.
Rakastan sinua.
He eivät pidä minusta.
He ovat peloissaan -
ja hämmentyneitä.
Mutta he ovat kunnon ihmisiä ja hyväksyvät sinut.
Pitävätkö he sinusta?
Mitä sanoit?
He huutavat.
He kyseenalaistavat ja vähättelevät.
Siten minua kohdeltiin.
Miksi sinulla oli naamari?
He sanoivat, että olen erilainen.
En ihminen, vaan jotain muuta.
Naamarin piti muistuttaa siitä.
Perheeni rakastaa minua.
He eivät aina ymmärrä.
Mutta en ole ikinä epäillyt heidän rakkauttaan minua kohtaan.
Sinua on kohdeltu väärin.
Ansaitset parempaa.
Lupaan,
että olet nyt yksi meistä.
Sinua ei kohdella enää niin.
Äitisi.
Voiko hän rakastaa kolmatta lasta,
kun hänellä on jo teidät?
Se voi viedä aikaa.
Tämä on hänelle hankalaa.
Mutta...
Äitini on hyväsydämisin tuntemani ihminen.
Hän toimii oikein.
Hän tekee niin aina.
-Miksi salasitte asian niin kauan? -Miten osaat tuon?
Minkä?
Yllätät ihmiset, jotka näkevät sinun tekevän sitä.
En yrittänyt tehdä niin. Ehkä et vain ollut valppaana.
Vastaatko?
Mistä sinä puhut?
Minkä me salasimme?
Salasitte sen niin kauan, ettette pidä sitä salaisuutena.
Miksei kukaan kylässä tiennyt,
että te näette?
Kun ajattelee reaktioita noidanetsijän saapuessa,
vanhempani olivat viisaita salatessaan asian.
Baban ja Maghran oli pakko asua siellä.
Kaipa he yrittivät suojella teitä.
Jotakin sellaista.
Miltä tuntuu tarkkailla ihmisiä,
jotka eivät tiedä tarkkailusta?
He ovat täysin haavoittuvia.
Voitte varjella heidän salaisuuksiaan -
tai luovuttaa ne vihollisille.
Voitte iskeä,
eivätkä he tiedä, kuka hyökkäsi -
tai miten tai miksi.
Voitte muuttaa jonkun elämän.
Voitte tappaa hänet -
jostakin syystä -
tai ilman syytä.
Jumalat tekevät niin.
Et tiedä, miltä se tuntuu,
koska et valinnut sellaista valtaa muihin.
Valinnan tekivät vanhempanne.
Minä tiedän.
Jerlamarel taisi myös tietää.
Varjona olo toi minut lähemmäs ihmisiä.
Jerlamarel...
Hän siitti lapsen ja hylkäsi tämän.
Miten tämä sinuun liittyy?
Ehkä minua huvittaa, että näet mutta et huomaa.
Missä olen?
Toukkien kaupungissa.
Missä olen?
Ystäväni.
Mitä toitte minulle?
Hevoseni kaipaa vettä.
Olen väsynyt. Tarvitsen unta.
Ratsastin koko päivän.
Palvelija saa öljytä takamukseni.
Puhun kanssanne, kunhan lepään.
Te erehdyitte...
Suurenmoiset sormet.
Hyvää työtä. Kiitos tästä. Hänestä tulee täydellinen.
Silkkitoukka on kiehtova olento.
Kerronko miksi?
Se on alussa pieni, viaton ja vaatimaton.
Lyhyen elämänsä aikana -
se luo niin kaunista ja täydellistä ainetta,
että maailman rikkaimmat miehet,
jotka voisivat pukea itsensä, vaimonsa ja jalkavaimonsa -
mihin kankaaseen vain,
valitsevat tämän.
Ja kun toukan elämä lähestyy loppuaan ja on hyödytön,
se viettää viimeiset päivänsä surullisen irvokkaana.
Siivellisenä olentona, joka haluaa lentää -
mutta ei saa nousta lentoon.
Pelkkä kuori, loppuun käytetty,
kuolemaa janoava.
Tutustut siihen täällä.
Opit ymmärtämään sitä.
Ystäväni. Et halua minua tänne.
En ole tavannut toukkia.
Ehkä se huvittaa sinua jonkin aikaa.
Mutta pian sinä kadut sitä!
Niinkö?
Kukahan sinä olet, kun puhut moisia?
Herkät kädet, joilla ei ole tehty töitä.
Röyhkeä suu, jota ei ole lyöty.
Varakas nainen,
joka on tottunut käyttämään valtaa tai ehkäpä miehensä valtaa.
Mutta mistä olet kotoisin?
Noidanetsijän etsintämatka toi hänet tänne jokin aika sitten.
Kun hän uteli tietoja,
hänen korostuksensa toi mieleeni oleskeluni Kanzuassa,
kun kaupittelin tuotteitamme rikkaalle ylhäisölle.
Sinun korostuksesi tuo samat muistot mieleeni.
Olet ilmeisesti ylhäinen nainen.
Ehkä sen viheliäisen kuningattaren neuvonantaja.
Sillä ei ole väliä.
Täällä olet samassa tai vähäpätöisemmässä asemassa kuin muut.
Saat opetella kaiken alusta.
Elät hyvää elämää, jos ahkeroit.
Jos yrität paeta, et pääse kauas, ja seuraukset ovat -
epämiellyttäviä.
Olet kiinnostava.
Odotan yhteistä aikaamme innolla.
Kuule minua,
Jerlamarel.
Kofun?
Täällä, isä.
Onko lautta irti?
Se on juuttunut kiinni.
Miten niin juuttunut?
Vuorovesi on vaihtunut.
Mitä teemme?
Odotetaan aamuun.
Tule.
Juoskaa.
Tule.
Juoskaa.
He eivät voi ratsastaa täällä.
Voivat, mutta hitaammin.
Kuulen heidät.
-Haniwa. -Niin.
Etsi suoja äidillesi ja Parisille.
Rakastan sinua. Menkää.
Heitä on joka puolella.
Pysyn vierelläsi.
Niin pysyt.
Pysykää täällä.
Kaikki järjestyy.
Maghra.
Baba Voss!
Missä äiti on?
-Hän on poissa. -Haniwa!
-Haniwa. -Ei!
Pidin häntä kädestä, Baba.
Vietiinkö hänet?
Ei. Hän päästi irti.
Hän kuiskasi: "Ole varovainen."
Äiti?
Äiti!
Tamacti Jun!
Kuuletko ääneni, noidanetsijä?
Kuuletko minua?
Puhu.
Noidanetsijä.
Kuuletko ääneni?
Kuulen kuolleen naisen äänen.
Kuuntele siis tarkemmin.
Tartu käteeni.
Ja puhu.
Eläköön -
prinsessa Maghra,
Kanen suvusta.
Osoittakaa kunnioitusta!
Tekstitys: Kati Karvonen