צ'ט-צ'ט.
הנה אתה.
תראה מה קרה.
תראה מה עשיתי.
הסיפור שלך נגמר עכשיו.
הסיפור של כולכם, סיימתי אותו.
אבל הסיפור שלי רק מתחיל.
שלום, אבא.
תמיד אהבתי אותך... גם אם מעולם לא אהבת אותי.
אנא, מלכתי.
אלוהים נטש אותנו!
אנחנו פאיאן, אנחנו קדושים, אנחנו עם נבחר...
קדימה, כלב.
בסדר. כלב טוב.
החיה ישנה במשך זמן רב מדי,
ועכשיו היא ערה.
הכול נמצא לפנינו...
כל מה שחשוב.
תודה.
מה עשיתי?
נתת לי קצת זמן לבד.
התנגדת לדחף ללחוץ לקבל תשובות שידעת שלא אוכל לתת.
מה יכול להיות חשוב כל כך בכמה תכשיטים זולים שאביך נתן לך,
שתסכני את חיי ילדייך, חיי בעלך...
רק בשביל להחזיר אותם?
אני בטוחה שאם היה עוד בסיפור הזה מעבר למה שכבר חשפת,
היית מספרת להם לפני שהיית מספרת לי.
אבל אני כן אומר...
שישנה שאלה אחרת...
שהקדשתי לה מחשבה לאחרונה,
ואני לא מצליחה להשתיק בראשי.
מה השאלה?
היום שבו נכנסת לחיינו...
את זוכרת את הדבר האחרון שג'רלאמארל אמר לי לפני שעזב?
לא.
הוא אמר, "תיזהרי".
באותו רגע, ובכל רגע מאז,
הנחתי שהוא התכוון...
"תיזהרי עם האישה שאני אוהב, עם הילדים שהיא תלד בקרוב."
המילים שלו היו כמו צוק איתן בשבילי...
משהו מוצק שנאחזתי בו כל השנים.
אבל לאור כל מה שהשתנה מאז שעזבנו את המפל
ויצאנו למסע בנהר הזה...
אני תוהה אם הבנתי לא נכון את כוונתו.
למה עוד הוא יכול היה להתכוון?
כעת, הבעל והילדים שלך
נכנסו לא חמושים לסכנה גדולה משום שאמרת להם.
הם לא היססו.
גם את לא.
אני מרגישה שמשהו מתפתח בתוכך מאז שיצאנו למסע בנהר.
משהו בקול שלך, בהתנהלות שלך, מגרא.
משהו מעורר יראה.
משהו אפל.
אני אותו אדם שהכרת כמעט כל חייך.
אני מבינה את הבלבול שלך ומוכנה לסבול את הסקרנות שלך,
אבל אנא, אל תרמזי לכך שבעלי או ילדיי בסכנה גדולה
בגלל מניעיי הזדוניים.
או שאני אדישה לרווחתם.
תחזיקי את ידי.
תתפללי איתי...
שהם יחזרו בריאים ושלמים.
ייתכן שאלה עקבות.
איפה?
זה מגוחך.
מה אתם שומעים?
שום דבר.
אני שומע המהום.
כן.
קבוצת אנשים, והם מהמהמים.
זה מגיע מהכיוון הזה.
המהום? מי מהמהם?
המהום.
מה זה?
אופאיול. אוכלי נבלות.
אין אף אחד שם למטה. המקום נראה נטוש.
המקום לא נטוש.
הם פועלים בלילה וישנים במהלך היום.
הם אלה שלקחו את החפצים שלנו.
הם בוודאות שם למטה.
אני רק לא יודע כמה אנשים.
אני מנחש שהם רבים יותר מאתנו.
בטוח. -אנחנו לא חוזרים.
אני גם מנחש שהם הרבה יותר חמושים מאתנו.
תהיה אשר תהיה החשיבות של הרכוש של אימא שלכם,
אני בטוח שהיא לא תרצה שמישהו מכם ימות בגלל זה.
גם אני.
אבל אני יכולה להיכנס ולצאת משם מבלי שידעו שהייתי שם.
איש לא הולך לשום מקום לבד.
אני חייבת ללכת לבד.
ככה הסיכוי שאתפס הכי קטן.
אני יכולה להתגנב פנימה והחוצה.
אמרת בעצמך, הם ישנים כנראה.
אבל אם תעירי אחד מהם, האחרים יגיעו במהרה.
אז אני אתחמק מהם.
אימא ידעה כמה קשה יהיה למצוא את זה,
והיא בכל זאת ביקשה מאתנו.
אנחנו לא בטוחים שהיא מבינה מה זה אומר?
אנחנו חושבים שהיא לא מסוגלת לקבל החלטה כזאת?
בסדר.
שניכם כאן.
אני אצעק אם אזדקק לעזרה.
אבל אני חייבת לנסות.
זה רעיון איום ונורא.
לא, היינו צריכים לעצור אותה.
איך?
היא הייתה עושה את זה בשביל כל אחד מאתנו.
איש מאתנו לא היה מצליח לעצור אותה.
בכנות, אני לא חושב שיש לזה קשר אלינו.
אני חושב שברגע שאימא הזכירה את אבא שלה,
את הקשר שלה אליו,
הניווה קיבלה את ההחלטה.
זה לא היה עניין של לקבל החלטה, זה היה בלתי נמנע.
הרעיון של אב נעדר,
הסיכוי להתחבר מחדש,
זה היה פשוט...
זה היה יותר מדי בשבילה.
ואני חושש שלא יהיה...
אוי, לא.
הניווה!
הניווה. הניווה.
היא עדיין נושמת? -כן.
איפה היא נפצעה? -אני לא רואה.
אבא!
חכה. לא, לא!
לא. תפסיק. תפסיק! אתה לא יודע מי הוא!
לא אכפת לי מי הוא!
החזה שלו.
תסתכל. תמשש. תמשש.
קום. קום.
הוא יכול לראות.
כל כך ריק כאן.
נולדתי לתוך שאון המכונות...
רעם, כוח...
משמעות.
ביליתי את כל חיי כשאני טובלת בזה.
מעולם לא התרחקתי מספיק מהבירה כך שלא יכולתי לשמוע את זה.
תמיד תהיתי איך העולם יישמע אם אתרחק קצת...
יותר.
מסתבר שזה נשמע כמו שום דבר.
משעמם בצורה שלא תיאמן.
תקשיבי למים, מלכתי.
ולרוח.
ואולי אם תקשיבי, היא תלחש לך את סודותיה.
אין סודות כאן.
אין מידע שניתן להתמקח עליו.
לא טווים סיפורים.
אין כוח, אין פחד.
שום דבר.
האם אנשים באמת חיים את חייהם ככה...
בהיעדר דבר כלשהו בעל חשיבות?
אני מניחה שכן, הוד מלכותך.
המסע הזה אולי יצריך את זה,
אבל אני לא חושבת שאהיה טובה במיוחד בתפקיד האדם הזה.
אני לא חושבת שיש בי ולו חלק קטן שבנוי לזה.
אני רעבה.
אני רעבה!
אני מוכנה לארוחת הערב.
מצאת ביצים? זאת העונה.
עגלון?
אני שומעת את האש גוועת. מצאת אוכל?
עגלון, איפה אתה?
תציל את האש. היא נחנקת מהעשן שלה.
עגלון?
עגלון? תענה לי, לעזאזל!
ניירי!
יש לי את כל מה שתרצו.
יש לי את כל מה שתרצו. יש לי טבעות, עצמות אל.
כה רכות.
אצבעות ענוגות.
אין טבעות.
אין עצמות אל.
אנחנו ניקח אותך.
ניירי?
ניירי!
אימא, זה אנחנו.
הניווה.
בוא.
מצאתם את זה?
תודה.
אני סופרת ארבעה.
מי החבר החדש שלנו?
הם קוראים לו בוטס.
פרוות דביבון.
זה היצור שלקח את החפצים שלנו.
כן.
אבל הוא לא ידע מי אנחנו, ולא הייתה לו ברירה.
תרשי לי להסביר, בבקשה.
בסדר.
כשג'רלאמארל עזב אותנו,
עזב אותנו כדי ללכת לבית ההשכלה, כפי שהבטיח...
נראה שהוא לא הלך לשם ישירות.
הוא עצר וחנה למשך החורף.
הוא פנה לאופאיול.
הוא חי בקרבם במשך שנה.
שנה?
אבל לאחר שהילד שלו נולד...
הוא המשיך במסעו.
בוטס הוא הילד הזה.
בוטס הוא הבן של ג'רלאמארל.
אח שלנו.
אחרי שג'רלאמארל המשיך במסעו...
האופאיול התייחסו לבוטס כאל עבד.
הם הכריחו אותו לגנוב בשבילם.
ברגע שנודע להם שצייד המכשפות מסייר באזור הזה,
האופאיול עזבו כדי לחפש מקלט במקום אחר.
והם נטשו אותו כאן לבדו.
ילדה! ילדה!
את מציעה שניקח אותו אתנו?
כן.
מלבד להציע לו מוצא מיחס של חיה כלפיו...
מלבד העובדה שהוא נכס עבורנו, לוחם מיומן...
הוא יכול לראות.
נכון?
כן, הוא יכול לראות.
שניכם, אתם מסכימים איתה?
למה כולם מתנהגים ככה?
הוא בן משפחה, לא נשאיר אותו מאחור.
אני שאלתי את כל השאלות שאת שאלת.
הבעתי את אותם חששות.
ו...?
ואם הייתי אוסר את זה, פריס,
אני מניח שכבר היית שומעת אותי עושה את זה.
הלא כן?
מה עוד את יודעת עליו?
מלבד כישוריו כגנב.
את בוטחת בו?
מעולם לא היה לי מישהו שידאג לי כפי שאתם דואגים זה לזה.
כדי להיות חלק מזה,
אעשה כל מה שתבקשו ממני.
אז תרשו לו להצטרף.
הבה נתחיל לבנות לעצמנו צבא של בעלי כושר ראייה...
כל עוד המגויסים החדשים מוכנים להישבע אמונים
לגנרל היחיד שיש בקרבנו.
אני נשבע אמונים.
לא. תראה לנו.
איזה יום מושלם.
אני מוצאת שהשתיקה שלך הרבה יותר מעניינת מהשתיקה שלה.
אתם יודעים, אני אהיה שם כשהם ישספו את גרונותיכם,
ואזכיר לכם איזו טעות מזוינת עשיתם היום.
יותר מדי פעמים נפרדתי ממך...
וחששתי שזאת הפרידה האחרונה שלנו.
בוא לא נעשה את זה שוב לעולם.
מעולם לא סיפרתי לך עליו...
על אבא שלי.
מעולם לא ביקשתי ממך.
מעולם לא היה אכפת לי מאיפה באת.
אני יודעת. גם אני חשתי כך לגביך.
הוא נתן לי את זה ביום מותו.
זה נמצא במשפחה שלו מאז שהוא זכר את עצמו.
תפתח את זה.
כל המאמץ שעשינו, בשביל זה.
בטח אהבת אותו מאוד.
הוא היה אדם טוב מאוד.
טוב לב, חכם.
אני חושבת שהוא היה מחבב אותך.
בואי לא ניסחף.
הלוואי והייתי מכיר אותו.
אולי תוכלי לספר לי עוד עליו מתי שהוא.
אני חושבת שאשמח לספר לך.
קופון צודק.
אני צריך לזוז.
כמובן.
הנער הזה, בוטס...
אתה לא בוטח בו, נכון?
לא תכננתי לבטוח במישהו חדש בזמן הקרוב.
אני מבינה.
אז למה בחרת לאפשר את זה?
מחמיא לי שאת חושבת שיש לי ברירה.
אני רצינית.
אני יודע. -למה לא אסרת את זה?
כי בסוף המסע הזה...
הם יפגשו אבא חדש.
אני לא יכול לתת להם סיבה חדשה לרצות אבא חדש.
קופון מבין את הבחירות שלנו.
הוא תמיד הבין.
הוא לא לוקח אותן באופן אישי.
אבל היא...
אני לא רוצה לאבד אותה.
אתה לא תאבד אותה.
כן.
אני אוהב אותך.
הם לא מחבבים אותי, נכון?
הם פוחדים...
ומבולבלים.
אבל הם אנשים טובים, הם ישנו את דעתם.
הם מחבבים אותך?
מה אמרת?
הם צועקים עלייך.
הם מפקפקים בך, מקטינים אותך.
ככה בני השבט שלי התייחסו אליי.
למה הם הכריחו אותך ללבוש את המסכה.
הם אמרו שאני שונה מהם.
לא בן אדם, משהו אחר.
הם אמרו שהמסכה תזכיר לי.
המשפחה שלי אוהבת אותי.
הם לא תמיד מבינים.
אבל מעולם לא הטלתי ספק ולו לרגע שהם אוהבים אותי.
היחס שקיבלת היה לא הוגן.
מגיע לך יותר טוב מזה.
אבל אני מבטיחה...
אתה אחד מאתנו עכשיו.
לעולם לא יתייחסו אליך ככה שוב.
אימא שלך.
את חושבת שיהיה לה מקום לאהוב ילד נוסף,
לאור העובדה שהיא כבר אוהבת אותך ואת אחיך?
זה עלול לקחת זמן מה.
זה מסובך עבורה.
אבל...
לאימא שלי יש את הלב הכי גדול שפגשתי בחיי.
היא עושה את המעשה הנכון.
היא תמיד עושה את המעשה הנכון.
למה שמרת את הסוד שלך זמן כה רב? -איך את עושה את זה?
עושה מה?
מתגנבת ומפתיעה אנשים שיכולים לראות אותך מתגנבת.
לא ניסיתי להתגנב. אולי פשוט לא שמת לב.
אתה מוכן לענות על השאלה שלי?
על מה את מדברת?
איזה סוד?
שמרת את זה במשך זמן כה רב, אתה כבר לא מודע לכך שזה סוד.
למה אף אחד באלקני לא ידע...
שאתה יכול לראות?
לאור הדרך שבה כולם הגיבו כשצייד המכשפות הגיע,
אני חושב שהוריי נהגו בחוכמה
כשלא בטחו בהם עם המידע הזה.
באבה ומגרא היו תקועים באלקני.
ואני מניחה שהם שמרו על הסוד כדי להגן על שניכם.
משהו כזה, כן.
אני יכולה לספר לך איך מרגישים כשמתבוננים באנשים
שלא יודעים שאתה מתבונן בהם?
הם פגיעים לחלוטין.
אתה יכול לשמור על סודותיהם.
אתה יכול לגלות אותם לאויביהם.
אתה יכול להכות אותם...
מבלי שהם ידעו מי עשה את זה,
איך או למה.
אתה יכול לשנות את חייהם.
אתה יכול לסיים את חייהם...
מכל סיבה שהיא...
או ללא כל סיבה בכלל.
זה מה שאלים עושים.
אולי אתה לא יודע איך זה מרגיש
כי מעולם לא קיבלת את ההחלטה להשתמש בכוח הזה נגד אחרים.
הוריכם קיבלו את ההחלטה בשבילכם.
אבל אני יודעת.
ואני חושדת שגם ג'רלאמארל ידע.
מבחינתי, זה קירב אותי יותר לאלה שעקבתי אחריהם.
מבחינתו של ג'רלאמארל...
הוא הביא ילד לעולם בקרבם ונטש אותו.
אז איך משהו מזה קשור אלייך?
אולי משעשע אותי שאתה מסוגל לראות ועדיין מבחין במעט כל כך.
איפה אני?
בעיר התולעים.
איפה אני?
ידידותיי.
מה הבאתם לי?
יש לי סוס. הוא צריך מים.
ואני עייפה, אני צריכה לישון!
רכבתי כל היום.
אני צריכה שמן עבור ישבני ושפחה שתמרח אותו.
אחרי שאישן, אדבר אתך.
עשית טעות...
אצבעות ענוגות.
פעלתן היטב. תודה. היא תהיה... מושלמת.
תולעת המשי היא יצור מרתק.
את רוצה לדעת למה?
היא מתחילה כה קטנה, כה תמימה, צנועה,
אבל במהלך חייה הקצרים מאוד
היא יוצרת חומר כה יפה, כה מושלם,
עד שהגברים העשירים בעולם,
גברים שיכולים להלביש את עצמם, את נשותיהם, את פילגשיהם,
בכל לבוש שיחשקו בו,
בוחרים בזה.
וכשחייה מגיעים לקצם, כשהיא אינה מועילה יותר,
היא מבלה את ימיה האחרונים, למרבה הצער, כגרוטסקה.
יצור מכונף עם הדחף לעוף,
אבל ללא היכולת.
קליפה ריקה של עצמה, מותשת,
משתוקקת למוות.
את תלמדי להכיר אותה היטב כאן.
את תלמדי להבין אותה.
ידידי, אתה לא רוצה אותי כאן.
בחיים לא פגשתי תולעת.
כן, אולי למשך זמן מה זה ישעשע אותך,
אבל בקרוב תתחרט על זה!
באמת?
אני תוהה מי את עשויה להיות שתצאי בהצהרה כזאת.
ידיים עדינות שאינן מורגלות לעבודה.
פה חצוף שאינו מורגל לסטירה.
אישה עשירה...
המורגלת להשתמש בסמכותה או אולי בסמכותו של בעל.
אבל מאיפה?
המסע של צייד המכשפות הוביל אותו לעבור כאן לא מזמן.
כשהוא ביקש מידע,
המבטא שלו הזכיר לי את התקופה שגרתי בקנזואה
ומכרתי את הסחורה שלנו לבני אצולה שבידיהם כסף לבזבז.
המבטא שלך מעלה את אותם זיכרונות.
היית בת אצולה, אני מניח.
אולי אפילו חברת מועצה של המלכה הכלבה ההיא.
אבל זה לא משנה.
כאן את תהיי כמו כולם או אולי אף פחות,
כי צריך ללמוד את הכול מההתחלה.
אם תעבדי קשה בשבילי, תיהני מחיים טובים.
אם תנסי לברוח, לא תרחיקי לכת וההשלכות יהיו...
לא נעימות.
את מעניינת.
אני מצפה בקוצר רוח לזמן שנוכל לבלות יחד כאן.
הקשב לי...
ג'רלאמארל.
קופון?
כן. אני כאן, אבא.
הסירה חופשיה?
היא לא קשורה, אבל היא תקועה.
מה זאת אומרת "תקועה"? תקועה איפה?
השפל הגיע.
מה נעשה?
נאלץ לחכות עד לבוקר.
בוא.
רוצו.
בואי.
רוצו!
הם לא יכולים לעבור כאן ברכיבה, נכון?
הם יכולים, אבל זה יאט אותם.
אני שומע אותם.
הניווה. -כן.
קחי את אימא שלך ואת פריס ותמצאי להן מסתור.
אני אוהבת אותך. תלכי.
הם בכל מקום.
אבא, אני אלחם לצדך.
כן, בהחלט, בן.
תישארו כאן.
הכול יהיה בסדר.
מגרא?
באבה ווס!
איפה אימא? מה קרה?
היא נעלמה. -הניווה!
הניווה. -לא.
באבה, אחזתי בידה.
הם לקחו אותה?
לא, היא שחררה את היד שלי.
היא לחשה לי. היא אמרה, "תיזהרי".
אימא?
אימא!
טאמאקטי ג'ון!
אתה שומע את קולי, צייד מכשפות?
אתה שומע אותי?
דבר.
צייד מכשפות...
אתה שומע אותי?
אני שומע את קולה של אישה מתה.
אז תקשיב טוב יותר.
קח את ידי.
ודבר.
הריעו...
לנסיכה מגרא...
מבית... קיין.
תחלקו לה כבוד!
תרגום: גיא רקוביצקי