Čet-čet!
Čet-čet-čet!
Tu si.
Pozri, čo sa stalo.
Pozri, čo som urobila.
Tvoj príbeh sa skončil.
Príbeh vás všetkých... ukončila som ho.
Môj však ešte len začína.
Zbohom, otec.
Vždy som ťa milovala... aj keď ty mňa nie.
Prosím, kráľovná.
Boh nás opustil!
Sme Payani. Sme svätí. Sme vyvolení...
Poď.
Dobrý chlapec.
Príšera príliš dlho spala.
Už sa zobudila.
Všetko je pred nami.
Všetko, na čom záleží.
Ďakujem.
Za čo?
Že si ma nechala chvíľu samú.
A že si odolala ťahať zo mňa odpovede, ktoré ti nemôžem dať.
Ako môže byť nejaká drobnosť od tvojho otca dôležitá až tak,
že riskuješ život svojich detí a manžela,
aby si ju získala späť?
Som si istá, že ak ide o viac, ako si už prezradila,
povedala by si to skôr im ako mne.
Musím však povedať...
že je ešte jedna otázka...
ktorú už dlhšiu chvíľu...
nedokážem v mysli umlčať.
Aká otázka?
Keď si vstúpila do našich životov...
pamätáš si, čo mi Jerlamarel povedal ako posledné, než odišiel?
Nepamätám.
Povedal mi: „Dávaj si pozor.“
V tej chvíli a v každej chvíli,
som si myslela, že tým myslel...
„Dávaj pozor na túto ženu a na deti, ktoré čoskoro porodí.“
Jeho slová boli pre mňa ako skala.
Ako niečo pevné, čoho som sa roky držala.
Veľa sa však toho zmenilo, odkedy sme odišli od vodopádu
a vydali sa po rieke.
A preto sa pýtam, či som jeho slová pochopila správne.
Čo iné by mohli znamenať?
Tvoj manžel a deti
neozbrojení vkročili do nebezpečia, lebo si to chcela.
Neváhali.
Ani ty.
Odkedy sme sa vydali na túto cestu, cítim, že v tebe niečo rastie.
Niečo v tvojom hlase a v správaní, Maghra.
Niečo hrozivé.
Niečo temné.
Som tá istá osoba, ktorú poznáš skoro celý život.
Chápem tvoje zmätenie a tolerujem tvoju zvedavosť.
Netvrď však, že môj manžel a deti sú v nebezpečí,
pre moje nekalé motívy.
A že mi je ľahostajné ich blaho.
Chyť ma za ruku.
Modli sa so mnou...
že sa vrátia v bezpečí a zdraví.
Tu sú asi stopy.
Kde?
To je smiešne.
Čo počuješ?
Nič.
Počujem jemné hučanie.
Áno.
Niekoľko ľudí hučí.
Prichádza to odtiaľ.
Hučanie? Aké hučanie?
Hučanie.
Čo to je?
Opayoli. Zberači.
Nikto tam nie je. Vyzerá to opustene.
Nie je.
Kradnú v noci a cez deň spia.
To oni nám zobrali veci.
Určite sú tam dole.
Neviem však, koľko ich je.
Asi ich je viac ako nás.
- Určite. - Nejdeme späť.
Aj keď sú viac ozbrojení ako my.
Nech sú tie veci akokoľvek dôležité,
nechce, aby sme pre ne zomreli.
Ani ja.
Môžem tam ísť bez toho, aby vedeli, že tam som.
Nikto nejde nikam sám.
Musím ísť sama.
Iba tak ma nechytia.
Prekĺznem sa tam a vrátim sa.
Povedal si, že asi spia.
Keď zobudíš jedného, zobudia sa aj ostatní.
Tak sa im vyhnem.
Mama vedela, aké ťažké to bude nájsť,
no aj tak to chcela.
Znamená to, že jej neveríme, čo to znamená?
Že nie je schopná prijať také rozhodnutie?
Dobre.
Ste blízko.
Zavolám, ak bude treba.
Musím to však skúsiť.
Toto je hrozný nápad.
Mali sme ju zastaviť.
Ako?
Urobila by to pre kohokoľvek z nás.
Nikto z nás by ju nezastavil.
Úprimne, nemám pocit, že sa to týka nás.
Myslím si, že keď mama spomenula jej otca,
jej spojenie s ním,
vtedy Haniwa rozhodla.
Ani sa nemusela rozhodnúť. Nedalo sa tomu vyhnúť.
Neprítomný otec
a možnosť stretnúť sa s ním...
Bolo toho...
Bolo toho na ňu priveľa.
Bojím sa, že nebude...
Nie.
Haniwa!
Haniwa. Haniwa.
- Dýcha? - Áno.
- Kde je zranená? - Nevidím.
Otec!
Počkaj. Nie. Počkaj. Nie!
Nie. Prestaň! Nevieš, kto to je!
Je mi to jedno.
Jeho hruď.
Dotkni sa jej.
Vstaň. Vstaň.
On vidí.
Je to tu prázdne.
Narodila som sa do zvukov strojov...
dunenia, sily...
zmyslu.
Bola som tým obklopená celý život.
Nikdy som sa neodvážila ísť tak ďaleko, aby som to nepočula.
Vždy som bola zvedavá, ako by svet znel, ak by som sa odvážila ísť...
ďalej.
Ukázalo sa, že svet neznie nijako.
Neuveriteľne nudné.
Započúvajte sa do vody.
A do vetra.
Ak budete počúvať, možno vám pošepká svoje tajomstvá.
Tu nie sú žiadne tajomstvá.
Nevyjednáva sa tu o informácie.
Neprepletajú sa tu príbehy.
Žiadna sila ani strach.
Nič.
Takto skutočne ľudia žijú svoje životy...
bez prítomnosti čohokoľvek dôležitého?
Asi áno, výsosť.
Táto cesta si to žiada,
ale asi nebudem vedieť byť takou osobou.
Nemyslím si, že nejaká časť mňa by bola toho schopná.
Som hladná.
Som hladná!
Som pripravená na večeru.
Našli ste vajcia? Je ich obdobie.
Vodič?
Oheň uhasína. Našiel si jedlo?
Vodič, kde si?
Zachráň oheň. Dusí sa vlastným dymom.
Vodič?
Vodič? Odpovedz mi, do riti.
Nyrie!
Nyrie.
Nyrie!
Mám, čo len chcete.
Mám, čo len chcete. Mám prstene. Mám Božiu kosť.
Aká jemná.
Nádherné prsty.
Žiadne prstene.
Žiadna Božia kosť.
Berieme si ťa.
Nyrie?
Nyrie!
Mama, to sme my.
Haniwa.
Poď sem.
Našla si to?
Ďakujem.
Napočítala som štyroch.
Kto je náš nový kamarát?
Volajú ho Boots.
Medvedie kože.
Tento tu nám zobral veci.
Áno.
Nevedel však, kto sme, a nemal na výber.
Vysvetlím vám to.
Dobre.
Keď nás Jerlamarel opustil,
aby šiel do Domu osvietenia, ako sľúbil...
Nešiel priamo tam.
Zimu prečkal inde.
Prišiel k Opayolom.
Rok medzi nimi žil.
Rok?
Ale... keď sa mu narodilo dieťa...
vydal sa opäť na cestu.
Boots je jeho dieťa.
Boots je Jerlamarelovo dieťa.
Náš brat.
Keď Jerlamarel odišiel...
Opayoli sa k Bootsovi správali ako k otrokovi.
Nútili ho pre nich kradnúť.
Keď sa dopočuli, že lovec prechádza ich oblasťou,
Opayoli hľadali bezpečie inde.
Nechali ho tu, aby sa staral sám o seba.
Dieťa! Dieťa!
Navrhuješ, aby sme ho zobrali so sebou?
Áno.
Okrem toho, že sa už k nemu nebudú chovať ako k zvieraťu...
Okrem toho, že využijeme jeho bojové zručnosti...
Vidí.
Však?
Áno, vidí.
Vy dvaja s tým súhlasíte?
Prečo ste všetci takí?
Je to rodina. Nenecháme ho tu.
Pýtal som sa tie isté otázky ako vy.
Vyjadril som rovnaké obavy.
A?
Ak by som sa chystal to zastaviť, Paris,
už by si to počula.
Nie?
Čo ešte o ňom vieš?
Okrem toho, že vie kradnúť.
Dôveruješ mu?
Nikdy sa o mňa nikto nestaral tak, ako sa vy staráte o seba.
Aby som bol toho súčasťou,
urobím čokoľvek budete chcieť.
Tak môže.
Vybudujeme si armádu vidiacich...
Ak sú noví členovia ochotní prisahať svoju vernosť
jedinému vodcovi, ktorého máme.
Prisahám.
Nie. Ukáž nám to.
Aký krásny deň.
Tvoje úplné mlčanie je zaujímavejšie ako jej úplné mlčanie.
Budem pri tom, keď vám podrežú hrdlá
a pripomeniem vám, ako hlúpu chybu ste spravili.
Príliš často od teba odchádzam
a bojím sa, že naposledy.
Už to nikdy neurobme.
Nepovedala som ti o ňom veľa.
O mojom otcovi.
Nežiadal som to.
Nezáleží mi na tom, odkiaľ pochádzaš.
Ja viem. Ani mne.
Dal mi to v deň, keď zomrel.
Je to v rodine odkedy sa pamätám.
Otvor to.
To všetko pre toto.
Musela si ho veľmi ľúbiť.
Bol to dobrý muž.
Milý, múdry.
Páčil by si sa mu.
Nenechajme sa uniesť.
Kiežby som ho poznal.
Možno mi raz o ňom povieš viac.
To by som rada.
Kofun má pravdu.
Mal by som ísť.
Áno.
Ten chlapec, Boots...
Nedôveruješ mu, že?
V najbližšej dobe neplánujem nikomu dôverovať.
Chápem.
Prečo si to potom dovolil?
Milé, že si myslíš, že rozhodujem.
Myslím to vážne.
- Viem. - Prečo si to nezakázal?
Lebo na konci tejto cesty...
stretnú svojho nového otca.
A nechcem im dať ďalší dôvod, aby ho chceli.
Kofun chápe naše voľby.
Vždy ich chápal.
Neberie si to osobne.
Ale ona...
Nechcem ju stratiť.
Nestratíš ju.
Áno.
Ľúbim ťa.
Nemajú ma radi, že?
Boja sa...
A sú zmätení.
Sú to však dobrí ľudia. Zvyknú si.
Teba majú radi?
Čo si to povedal?
Kričia na teba.
Spochybňujú ťa, ponižujú.
Tak sa ku mne vždy správal môj kmeň.
Prečo si musel nosiť masku?
Hovorili, že nie som ako oni.
Nie som človek, ale niečo iné.
Maska mi to mala pripomínať.
Moja rodina ma miluje.
Nie vždy ma chápu.
Ani na chvíľu som však nepochybovala, že ma ľúbia.
Správali sa k tebe zle.
Zaslúžiš si viac.
Sľubujem ti však...
že teraz si jeden z nás.
Už sa tak k tebe nebude nikto správať.
Tvoja mama.
Myslíš si, že bude môcť ľúbiť ešte jedno dieťa
tak, ako ľúbi teba a brata?
Môže to chvíľu trvať.
Je to pre ňu komplikované.
Ale...
Nikto nemá väčšie srdce než moja mama.
Robí to, čo je správne.
Vždy.
- Prečo si tajomstvo udržiaval tak dlho? - Ako to robíš?
Čo?
Prikrádaš sa k ľuďom, ktorí ťa vidia prikrádať sa.
Nechcela som sa prikrádať. Možno si len nedával pozor.
Odpovieš mi na otázku?
O čom to hovoríš?
Aké tajomstvo?
Tajil si to tak dlho, že už ani nevieš, že to je tajomstvo.
Prečo nikto v Alkenne nevedel...
že vidíš?
Vzhľadom na to, ako reagovali, keď sa objavil lovec,
si myslím, že rodičia
urobili dobre, že tú informáciu nešírili.
Baba a Maghra museli ostať v Alkenne.
To tajomstvo asi držali, aby vás ochránili.
Áno, také niečo.
Môžem ti povedať, aké je pozorovať ľudí,
ktorí nevedia, že ich pozoruješ?
Sú voči tebe zraniteľní.
Možeš držať ich tajomstvá.
Môžeš ich povedať nepriateľom.
Môžeš na nich zaútočiť...
A nebudú ani vedieť, kto to urobil,
alebo ako a prečo.
Môžeš zmeniť ich život.
Alebo ho ukončiť.
Z akéhokoľvek dôvodu.
Alebo aj bezdôvodne.
To robia bohovia.
Možno nevieš, aké to je,
lebo si sa nikdy nerozhodol využiť tú moc proti ľuďom.
Rozhodli to za teba tvoji rodičia.
Ale ja viem.
A Jerlamarel to vedel asi tiež.
Mňa to zblížilo s tými, ktorých som sledovala.
Jerlamarel...
Splodil medzi nimi dieťa a opustil ho.
Čo to má všetko spoločné s tebou?
Možno ma ohromuje, že vidíš, ale nedokážeš pozorovať.
Kde som to?
Mesto červov.
Kde som to?
Priatelia.
Čo ste mi priniesli?
Mám koňa. Potrebuje vodu.
Som unavená. Potrebujem spať.
Celý deň cestujem.
Potrebujem, aby mi slúžka natrela olejom zadok.
Keď sa vyspím, budem s vami hovoriť.
Robíte chybu.
Nádherné prsty.
Dobrá práca, ďakujem. Bude... perfektná.
Priadka morušová je úžasné stvorenie.
Vieš prečo?
Najskôr je malá, nevinná, nenápadná.
Ale počas svojho krátkeho života
vytvorí takú nádheru a dokonalosť,
že najbohatší muži sveta,
ktorí môžu obliekať seba, svoje ženy a konkubíny
do čohokoľvek by si zmysleli,
si vyberajú... toto.
Keď sa jej život končí a jej využitie pominie,
svoje posledné dni trávi smutno bizarne.
Stvorenie s krídlami a chuťou lietať,
ktorej to bolo odopreté.
Nič z nej nezostalo. Využitá.
Chce zomrieť.
Dobre ju tu spoznáš.
A pochopíš ju.
Nechceš ma tu.
V živote som červa nevidela.
Áno, možno ťa to bude chvíľu baviť.
Ale čoskoro to budeš ľutovať!
Naozaj?
Kto asi tak si, keď toto tvrdíš.
Jemné ruky nezvyknuté na prácu.
Drzé ústa nezvyknuté byť ticho.
Bohatá žena...
zvyknutá využívať svoju autoritu alebo autoritu manžela.
Ale odkiaľ si?
Nedávno tu bol lovec.
Keď si pýtal informácie,
jeho prízvuk mi pripomenul obdobie, keď som bol v Kanzua
a predával som tovar urodzeným zbohatlíkom.
Tvoj prízvuk mi vracia rovnaké spomienky.
Asi si bola šľachtičná.
Možno dokonca členka rady tej mrchy kráľovnej.
Napriek tomu.
Tu budeš rovnaká ako ostatní, možno trochu menej,
keďže sa musíš všetko naučiť od začiatku.
Ak budeš tvrdo pracovať, budeš si žiť dobre.
Ak sa pokúsiť utiecť, nedostaneš sa ďaleko a následky budú...
nepríjemné.
Si zaujímavá.
Teším sa na čas, ktorý spolu budeme môcť stráviť.
Vyslyš ma...
Jerlamarel.
Kofun?
Áno. Tu sme.
Odviazal si loď?
Áno, ale je zaseknutá.
Čo tým myslíš? Kde?
Je odliv.
Čo urobíme?
Musíme počkať do rána.
Poď.
Bež.
Poď.
Bež.
Tadiaľto neprejdú, že?
Prejdú. Ale spomalí ich to.
Počujem ich.
- Haniwa. - Áno.
Zober mamu a Paris a nájdite si útočisko.
Ľúbim ťa. Choď.
Sú všade.
Oci, budem stáť pri tebe.
Áno, synu.
Ostaňte tu.
Všetko bude v poriadku.
Maghra?
Baba Voss?
Kde je? Čo sa stalo?
- Je preč. - Haniwa!
- Haniwa. - Nie.
Baba, držala som ju za ruku.
Zobrali ju?
Nie, pustila sa ma.
Zašepkala mi: „Dávaj si pozor“.
Mama?
Mama!
Tamacti Jun!
Počuješ môj hlas, lovec?
Počuješ?
Hovor.
Lovec...
počuješ ma?
Počujem hlas mŕtvej ženy.
Tak počúvaj lepšie.
Chyť ma za ruku.
A hovor.
Sláva...
princeznej Maghre.
Rodu... Kane.
Vzdajte poctu!
Preklad: Zuzana Šplhová