Chet-chet!
Chet-chet-chet!
Där är du.
Se vad som hände.
Se vad jag gjorde.
Er historia är över nu.
Allihop... jag har avslutat den.
Men min börjar just.
Farväl, fader.
Jag har alltid älskat dig... även om du aldrig har älskat mig.
Min drottning, snälla ni.
Gud har övergett oss!
Vi är Payan. Vi är heliga. Vi är utvalda...
Kom, vovve.
Duktig hund.
Besten har sovit alltför länge.
Och nu är den vaken.
Allt ligger framför oss.
Allt som spelar roll.
Tack.
Vad har jag gjort?
Du gav mig lite tid ensam.
Du lät bli att kräva svar som du vet att jag inte kan ge dig.
Vad kan vara så viktigt med några småsaker din far gav dig
att du riskerar dina barns och din mans liv...
...för att få tillbaka dem?
Om det låg mer bakom det där än du redan avslöjat,
skulle du berätta för dem innan du berättar för mig.
Men jag vill ändå säga...
...att det finns en annan fråga.
Den senaste tiden...
...har en fråga gnagt på mitt medvetande.
Vilken fråga då?
Dagen du kom in i våra liv...
...minns du det sista Jerlamarel sa till mig innan han gick?
Nej.
Han sa: "Var aktsam."
Just då, och ända fram till nu
har jag antagit att han menade:
"Var aktsam med kvinnan jag älskar och barnen hon snart ska föda."
Hans ord har varit en klippa för mig...
...nåt att hålla fast vid alla dessa år.
Men allt har förändrats sen vi lämnade vattenfallet
och gav oss uppför floden...
...så jag undrar om jag missförstod honom.
Vad kan han annars ha menat?
Din man och dina barn
har gått obeväpnade in i stor fara för att du bad dem.
De tvekade knappt.
Inte du heller.
Det är nåt du har ruvat på sen vi började resan uppför floden.
Det är nåt i din röst, i ditt sätt, Maghra.
Nåt överväldigande.
Nåt mörkt.
Jag är samma person som du har känt nästan en hel livstid.
Jag förstår din förvirring och tolererar din nyfikenhet.
Men påstå inte att min man och mina barn svävar i stor fara
för mina lömska motivs skull.
Eller att jag struntar i hur det går för dem.
Håll min hand.
Be med mig...
...att de alla kommer tillbaka trygga och oskadda.
Det kan vara spår här.
Var då?
Det här är löjligt.
Vad hör du?
Ingenting.
Jag hör hummande.
Ja.
En grupp människor, och de hummar.
De kommer därifrån.
Hummar? Vem hummar?
Hummande.
Vad är det här?
Opayol. Sopletare.
Det finns ingen här. Stället verkar övergivet.
Det är det inte.
De är aktiva på nätterna och sover på dagarna.
Det var de som tog våra saker.
De är absolut där nere.
Jag kan inte avgöra hur många de är.
De är troligen många fler än vi.
-Säkert. -Vi vänder inte om.
Och de är säkert mindre obeväpnade än vi.
Vad er mors ägodelar än har för värde
vill hon säkert inte att nån av er dör.
Instämmer.
Men jag kan komma dit och därifrån utan att de vet att jag varit där.
Ingen går nånstans ensam.
Jag måste gå ensam.
Då är risken för upptäckt mindre.
Jag kan smyga in och ut.
De sover troligen, som du själv sa.
Men om du väcker en av dem kommer de andra ut kvickt.
Då undviker jag dem.
Mamma visste hur svårt det skulle bli att hitta det,
men hon bad oss ändå.
Menar vi att vi inte tror att hon förstår vad det betyder?
Menar vi att hon inte är kapabel att ta ett sånt beslut?
Okej.
Ni båda stannar här.
Jag ropar om jag behöver hjälp.
Men jag måste försöka.
Vilken usel idé.
Nej, vi borde ha stoppat henne.
Hur då?
Hon hade gjort det här för vem som helst av oss.
Hon hade inte låtit sig stoppas av nån av oss.
Jag tror faktiskt inte att det har nåt med oss att göra.
Jag tror att stunden när mamma nämnde sin far,
sin koppling till honom,
fattade Haniwa sitt beslut.
Hon behövde inte ens fatta ett beslut. Det var oundvikligt.
Tanken på en frånvarande far,
chansen att återförenas,
det var bara...
Det var för mycket för henne.
Och jag är rädd att det inte kommer att bli...
Åh, nej.
Haniwa!
Haniwa.
-Andas hon än? -Ja.
-Var är hon sårad? -Jag ser inte.
Pappa!
Vänta. Nej. Vänta. Nej!
Nej. Sluta! Du vet inte vem han är!
Jag struntar i vem han är!
Hans bröst.
Titta. Känn.
Upp med dig.
Han kan se.
Så tomt det är här.
Jag föddes till ljudet av maskiner...
...dånande, kraft...
...betydelse.
Hela mitt liv har jag varit omgiven av det.
Jag har aldrig varit längre bort från huvudstaden än att jag har hört det.
Jag har alltid undrat hur världen skulle låta om jag vågade mig lite...
...längre bort.
Men det låter inget alls, visar det sig.
Så otroligt enahanda.
Lyssna på vattnet, min drottning.
Och på vinden.
Om ni lyssnar, kanske det viskar hemligheter till er.
Det finns inga hemligheter här.
Ingen information att köpslå om.
Inga historier att väva.
Ingen styrka, ingen fruktan.
Ingenting.
Är det verkligen så här folk lever sina liv...
...i frånvaro av nånting av vikt?
Jag antar det, Ers Majestät.
Den här resan kanske kräver det,
men jag blir nog aldrig bra på att vara en sån person.
Inte den minsta del av mig är byggt för det, tror jag.
Jag är hungrig.
Jag är hungrig!
Jag är redo att äta middag nu.
Har du hittat ägg? Det är säsong för det.
Kusk?
Jag hör att brasan dör ut. Har du hittat mat?
Kusk, var är du?
Låt inte brasan dö ut. Den kvävs av sin egen rök.
Kusk?
Kusk? Svara mig, för fan.
Nyrie!
Jag har allt ni vill ha.
Jag har allt ni vill ha. Jag har ringar. Jag har gudsben.
Så mjuk.
Fina fingrar.
Inga ringar.
Inget gudsben.
Vi tar dig.
Nyrie?
Nyrie!
Mamma, det är vi.
Haniwa.
Kom.
Hittade du den?
Tack.
Vi är fyra här.
Vem är vår nya vän?
Han kallas Boots.
Sjubbpäls.
Det här är varelsen som tog våra saker.
Ja.
Men han visste inte vilka vi var, och han hade inget val.
Låt mig förklara.
Okej.
När Jerlamarel lämnade oss
för att bege sig till Upplysningens hus som han lovat...
...gick han visst inte raka vägen.
Han gjorde ett uppehåll för vintern.
Han gick till Opayol.
Han bodde bland dem i ett år.
Ett år?
Men... när hans barn hade fötts...
...fortsatte han sin resa.
Boots är det barnet.
Boots är Jerlamarels son.
Vår bror.
Efter att Jerlamarel fortsatt sin resa...
...behandlade Opayol Boots som en slav.
De tvingade honom att leta bland sopor och stjäla för deras räkning.
När det blev känt att häxfinnaren genomsökte området,
sökte Opayol säkerheten nån annanstans.
De lämnade honom här, och han fick klara sig själv.
Barn! Barn!
Menar du att vi ska ta honom med oss?
Ja.
Förutom att vi hjälper honom att slippa behandlas som ett djur...
...förutom att han är en tillgång för oss, en skicklig kämpe...
Han kan se.
Eller hur?
Ja, han kan se.
Är ni två överens?
Varför är ni så här?
Han tillhör familjen. Vi lämnar honom inte här.
Jag har ställt samma frågor som du.
Jag har uttryckt samma oro.
Och?
Om jag tänkte förbjuda det här, Paris,
hade jag gjort det vid det här laget.
Eller hur?
Vad mer vet ni om honom?
Frånsett hans skicklighet som tjuv.
Litar ni på honom?
Ingen har nånsin tagit hand om mig som ni tar hand om varandra.
Om jag får vara delaktig i det
gör jag allt ni begär av mig.
Låt honom följa med.
Låt oss börja bygga upp en armé av seende...
...så länge vår nyaste rekryt är villig att svära trohet
mot den enda general vi har bland oss.
Jag svär.
Nej. Visa oss.
Vilken perfekt dag.
Jag finner din totala tystnad mycket mer intressant än hennes.
Jag kommer att vara där när de skär halsen av er,
och påminna er om vilket fruktansvärt misstag ni begick idag.
Jag skiljs från dig för ofta...
...och oroar mig för att det är sista gången.
Låt oss aldrig skiljas åt igen.
Jag har aldrig berättat mycket om honom...
...om min far.
Jag har aldrig begärt det.
Det var aldrig viktigt för mig varifrån du kom.
Jag vet. Det var likadant för mig.
Han gav mig den här dagen han dog.
Den har funnits i familjen så länge han kunde minnas.
Öppna den.
Allt detta för det här.
Du måste ha älskat honom mycket.
Han var en väldigt god man.
Vänlig, klok.
Han skulle nog ha gillat dig.
Nu ska vi inte förhasta oss.
Jag önskar att jag känt honom.
Du kanske kan berätta mer om honom nån gång.
Det vill jag gärna.
Kofun har rätt.
Jag borde röra på mig.
Självklart.
Den där pojke, Boots...
...du litar inte på honom, eller hur?
Jag har inte tänkt lita på nån ny på ett tag.
Jag förstår.
Så varför valde du att tillåta det?
Smickrande att du tror att jag hade nåt val.
Jag menar allvar.
-Jag vet. -Varför förbjöd du det inte?
För när resan tar slut...
...kommer de att träffa en ny far.
Och jag vill inte ge dem ett nytt skäl att vilja ha en.
Kofun förstår våra val.
Det har han alltid gjort.
Han tar dem inte personligt.
Men hon...
Jag vill inte förlora henne.
Det gör du inte.
Ja.
Jag älskar dig.
De gillar mig visst inte.
De är rädda...
...och förvirrade.
Men de är bra människor. De ändrar sig.
Tycker de om dig?
Vad sa du?
De skriker åt dig.
De ifrågasätter dig och får dig att känna dig liten.
Så har mitt folk alltid behandlat mig.
Varför tvingade de dig att bära masken?
De sa att jag inte var som de.
Inte en människa, utan nåt annat.
Masken skulle påminna mig, sa de.
Min familj älskar mig.
De förstår inte alltid.
Men jag har aldrig nånsin tvivlat på att de älskar mig.
Sättet du behandlades på var fel.
Du förtjänar bättre än så.
Men jag lovar...
...du är en av oss nu.
Du kommer aldrig att behandlas så igen.
Din mor.
Tror du att hon har rum i hjärtat att älska ett barn till
som hon redan älskar dig och din bror?
Det kan ta lite tid.
Det här är komplicerat för henne.
Men...
...min mor har det största hjärtat jag nånsin träffat på hos nån.
Hon gör det rätta.
Hon gör alltid det rätta.
-Varför behöll du din hemlighet så länge? -Hur bär du dig åt?
Vad menar du?
Smyger dig på folk som kan se dig smyga dig på folk.
Jag försökte inte smyga mig på. Du var väl inte uppmärksam.
Vill du svara på frågan?
Vad pratar du om?
Vilken hemlighet?
Du behöll den så länge att du inte ens vet om den är en hemlighet längre.
Varför visste ingen av Alkenny...
...att du kunde se?
Med tanke på hur alla andra reagerade när häxfinnarna dök upp
gjorde nog mina föräldrar klokt i
att inte anförtro dem den kunskapen.
Baba och Maghra var fast bland Alkenny.
De behöll väl sin hemlighet för att skydda er två.
Nåt ditåt, ja.
Får jag berätta hur det är att observera människor
som inte vet att man observerar dem?
De är fullkomligt sårbara för en.
Man kan bevara deras hemligheter.
Man kan sprida dem till deras fiender.
Man kan slå till mot dem...
...utan att de vet vem som gjorde det,
eller hur, eller varför.
Man kan förändra deras liv...
...göra slut på deras liv...
...av nåt skäl...
...eller av inget skäl alls.
Det är så gudar gör.
Du kanske inte vet hur det känns
för att du aldrig har valt att utöva den makten över andra.
Dina föräldrar gjorde det valet.
Men jag vet.
Och jag tror att Jerlamarel också visste.
För mig förde det mig närmare dem jag skuggade.
För Jerlamarel...
Han avlade ett barn bland dem och övergav honom.
På vilket sätt angår det här dig?
Jag kanske finner det roande att du kan se men observerar så lite.
Var är jag?
Maskarnas stad.
Var är jag?
Mina vänner.
Vad har ni tagit med till mig?
Jag har en häst som behöver vatten.
Och jag är trött. Jag behöver sova.
Jag har ridit hela dagen.
Jag behöver en piga som smörjer olja på min ända.
När jag har sovit ska jag tala med er.
Ni har begått ett misstag...
Fina fingrar.
Bra gjort. Tack ska ni ha. Hon kommer att bli... perfekt.
En silkesmask är ett fascinerande djur.
Vill du veta varför?
Den är så liten och anspråkslös i början.
Men under sitt mycket korta liv
skapar den en materia som är så vacker, så perfekt,
att de rikaste männen i världen,
män som kan klä sig själva, sina fruar, sina konkubiner,
i vad kläder de önskar,
väljer... det här.
Och när maskens liv är slut och dess användbarhet likaså,
är dess sista dagar tragiska och groteska.
En bevingad varelse som vill flyga
men som nekas möjligheten.
Ett skal av sig själv, förbrukad,
längtande efter döden.
Du kommer att lära känna den väl här.
Du kommer att förstå den.
Min vän, du vill inte ha mig här.
Jag har aldrig mött en mask i hela mitt liv.
Det kanske roar dig ett tag.
Men snart kommer du att ångra det!
Jaså, verkligen?
Jag undrar vem du kan vara som kommer med såna hotelser.
Fina fingrar som är ovana vid arbete.
En oförskämd mun som är ovan vid att bli slagen.
En rik kvinna...
...som är van vid att utöva auktoritet eller kanske en makes auktoritet.
Men varifrån kommer du?
Häxfinnaren kom den här vägen för inte länge sen.
När han begärde information
påminde hans accent mig om tiden jag tillbringade i Kanzua,
när jag sålde våra varor till de högättade med gott om pengar.
Din accent påminner mig om samma sak.
Du har varit en adelsdam, antar jag.
Kanske även en rådgivare till den där häxan, drottningen.
Men det spelar ingen roll.
Här kommer du att vara som alla andra, kanske ännu mindre,
eftersom du måste lära dig allt från början.
Om du arbetar hårt åt mig kommer du att få det bra.
Om du försöker fly kommer du inte långt, och konsekvenserna blir...
...otrevliga.
Du är intressant.
Jag ser fram emot de små stunder vi kan tillbringa tillsammans.
Hör mig...
...Jerlamarel.
Jerlamarel.
Kofun?
Ja. Här, pappa.
Är båten lossad?
Den är inte förtöjd, men den ligger fast.
Vad menar du? Var ligger den fast?
Tidvattnet är lågt.
Vad ska vi göra?
Vi måste vänta till morgonen.
Kom.
Spring.
Kom.
Spring.
De kan väl inte rida här?
Jo. Men de måste rida sakta.
Jag hör dem.
-Haniwa. -Ja.
Ta din mor och Paris och sök skydd.
Jag älskar dig. Gå nu.
De är överallt.
Pappa, jag stannar med dig.
Ja, det gör du, pojken min.
Stanna här.
Allt blir bra.
Maghra?
Baba Voss!
Var är mamma? Vad har hänt?
-Hon gick. -Haniwa!
-Haniwa. -Nej.
Baba, jag höll hennes hand.
Tog de henne?
Nej, hon släppte min hand.
Hon viskade till mig och sa: "Var försiktig."
Mamma?
Mamma!
Tamacti Jun!
Hör du min röst, häxfinnare?
Hör du mig?
Tala.
Häxfinnare...
...hör du mig?
Jag hör en död kvinnas röst.
Så lyssna noga.
Ta min hand.
Och tala.
Hell...
...prinsessan Maghra...
...av släkten... Kane.
Betyga vördnad!
Undertexter: Bengt-Ove Andersson