Chet, chet!
Chet, chet, chet!
Maghra!
Her er jeg.
Pappa.
Gutt.
Det kommer flere. Vi blir omringet.
-Pappa. -Hva skjedde?
Hva skjedde?
Jeg så det ikke, men han sa han så det, og...
-Så hva? -Så hva?
Hva er det hun snakker om?
Fant dere mamma?
Jeg så henne komme ut av skogen.
Jeg så henne med dem og...
Jeg så henne dø.
Hva?
Hun ble ført til lederen deres.
Hun bønnfalt ham.
Han syntes å lytte, men så trakk han sverdet og hogg henne ned.
Han drepte henne.
Nei. Hun er ikke død.
-Han lyver. -Nei.
Hvorfor skulle jeg tro ham?
Jeg trodde det heller ikke.
Jeg gikk for å se etter henne.
Og jeg fant denne.
-Jeg fant posen hennes i blod. -Hva?
Jeg så det med mine egne øyne.
Jeg er lei for det, men vi må fly.
Nei. Jeg flyr ikke.
Jeg drar ingen steder før vi finner heksejegeren og dreper ham.
-Nei. -Pappa.
Vi flyr.
-Hva? -Anledningen vil by seg igjen,
når vi velger det, men nå må jeg sørge for at dere er trygge.
-Nei. Jeg går uten... -Hør på meg.
Jeg må sørge for at dere er trygge.
Vi må dra. De er på vei.
Jeg vet hvor vi kan gjemme oss.
Følg meg.
Du var død, og nå er du det ikke.
Hvordan kan det ha seg?
Hvor er familien min?
Disse barna med syn, de er dine...
...er de ikke?
Jeg sier ingenting før jeg har fått forsikring om
at familien min ikke vil bli skadet.
Jeg har ordre om å pågripe dem med alle nødvendige midler.
Så gir jeg deg en ny ordre.
Du er ikke dronningen.
Og hvis skyld er det?
Si til mennene dine at de skal få dem hit i live og uskadd,
og jeg skal fortelle deg det du vil vite.
Og så skal jeg fortelle deg mer.
General.
Send bud til felten om at rømlingene må pågripes i live.
Enhver skade de blir påført, vil bli gjengjeldt til hver tiende av våre menn,
ved loddtrekning.
Er det forstått?
Ja, general.
Ordren er blitt gitt, slik du ba om.
Vil du svare på spørsmålet mitt nå?
En gang i tiden...
...om jeg ga deg et løfte...
...ville du ikke ha nølt med å tro meg.
Det var for lenge siden.
Ja, det var det.
Men vi er den vi er.
Tiden endrer ikke på det.
Hvis du stolte på meg den gang, gjør det igjen nå.
Vær så snill...
...fortell meg hva som skjedde.
Denne veien.
Hvor er vi?
Det er en grotte, godt skjult.
Jeg pleide å leke der som barn.
Den er dyp og mørk. Ingen vil finne oss her.
Luften står stille her.
-En blindvei. -Det er greit. Vi har kommet fram.
Boots!
Hva gjør du?
-Lukk opp porten. -Kan ikke.
Boots.
Hør på meg. Lukk opp porten.
Ikke la oss være igjen her inne.
Slutt, vær så snill.
Hvorfor gjør du dette?
Vi tok deg inn. Jeg ba dem om å ta deg inn.
Det er bedre sånn.
Dere er for mange til å kunne stole på dere alle.
Én ville vært bedre.
-Farvel. -Gutt.
-Nei. -Gutt!
-Lukk opp porten. -Hei!
Lukk opp porten.
Lukk opp denne porten!
-Boots! -Lukk opp porten!
Boots!
-Dette skjer ikke. -Jeg visste at dette ville skje.
Du ville ikke høre. Ingen ville høre.
Vi sa du ikke skulle gjøre det.
-Hva sa du? -Hun hørte hva jeg sa.
Kofun!
Vi sa du ikke skulle gå innover i landet.
Vi sa du ikke skulle stole på ham. Men når har det betydd noe?
Du er alltid så jævla sikker på at du har rett!
Vel, se hva det har ført til, Haniwa!
Faen.
Hva er det?
Det beveger seg nedover.
Kofun.
Når vi når bunnen, kommer vi til å være i mørke.
Jeg har en flintestein. Jeg trenger bare noe å sette fyr på.
Brevet.
Hvis dette buret kan senkes, kan det heves.
Ser du noe vi kan bruke for å gjøre det?
Jeg tror ikke det.
Det er noen her.
Jeg ser ingen.
Vi kan ikke bli her.
Hvis vi ikke kommer oss ut samme vei vi kom inn, må vi finne en utvei her.
Vi er snart i mørke igjen.
Så følg meg.
Hva gjør du?
Hva bryr det deg?
Du jobber ikke.
De kommer til å merke det, og det vil du ikke.
Kokongen beveger seg. Hvorfor gjør den det?
Det er enda verre. Du må tilkalle noen raskt, så de kan fjerne den.
Hvorfor det?
Ormen er klar til å komme ut,
og den kan ikke gjøre det uten å ødelegge silken fra kokongen.
Tilsynsførerne vil ikke like det.
Hva heter du?
Hva bryr det deg?
Du er svært opptatt av mitt ve og vel, enda vi aldri har snakket sammen.
-Jeg vil vite hva du heter. -Jeg heter Cora.
Og jeg er opptatt av mitt ve og vel, ikke ditt.
Hvis tilsynsførerne, eller enda verre, hvis kutteren blir sint på en av oss,
vil resten av oss måtte lide for det også.
Jeg skal være oppriktig med deg, Cora.
Dette er ingen måte å leve på.
Ja vel. Så du er en av dem.
"Dem"?
Du er ikke den første velstående kvinnen som har stått på kne foran trauet
og beklaget sine endrede omstendigheter.
Her får jeg mat, husly, og jeg blir ikke antastet.
Det fins langt verre måter å leve på, kan jeg forsikre deg om.
Kanskje du er berettiget til å ville ha mer enn det.
Det fins ingen del av meg som trenger mer enn det i framtiden min.
Vel, kanskje, som vår lille venn her,
kunne du la nye deler vokse ut for å møte behovet for å ville ha mer.
Du! Hvorfor er du uvirksom?
Hvorfor jobber du ikke?
Jeg er glad du er her.
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre med det, og jeg ville...
Dette haster.
Denne kunne ha blitt ødelagt.
Tilbake til arbeidet.
Jeg sa: Tilbake til arbeidet!
Vær forsiktige med trauene.
Vil du reise deg for meg?
Du gjør meg veldig sint akkurat nå.
Jeg sa: Vil du reise deg for meg?
Nei.
Du er ny. Du vil lære.
Gi meg beskjed når hun rører på seg.
Vi prøver igjen.
Så mye er i ferd med å endres...
...i løpet av et øyeblikk.
Verden skifter ham, og avslører noe nytt.
Likevel føler jeg bare tristhet.
Alle ord jeg måtte bruke for å beskrive det...
...virker ubetydelige...
...og ikke verdig et stort liv.
Så jeg nøyer meg med å si...
Oppgaven med å etterfølge deg...
...er dømt til å mislykkes.
Du er uerstattelig.
Men jeg skal gjøre mitt beste...
...for å bevare det du har etterlatt meg, for å gjøre deg stolt.
Kom.
Maghra?
Det går bra, ikke bli redd. Jeg er her.
Jeg er her.
Ting vil bli annerledes.
Men én ting vil aldri bli annerledes:
Jeg skal ta vare på deg.
Maghra.
Det er forbløffende hvordan et lite øyeblikk kan endre en hel verden.
Hvor mange liv som kan bli snudd opp ned.
Kongeriker. Historie. Alt sammen.
Alt satt i gang av en døende mann som hvisker fire ord til sin datter.
"Du må regjere... snart."
Det han sa, hvis han sa det, var mindre destruktivt enn det du gjorde med det.
Ditt valg, Maghra, ikke hans.
"Hvis" han sa det?
En gang i tiden ville du tatt meg på ordet.
Jeg har intet ønske om å bedrive lek med deg.
Hvilken lek?
Da jeg ble myndig og forsøkte å samle støtte
til å fjerne min søster fra tronen, var det ingen lek for meg.
Da mesteparten av generalene og halve hoffet uttrykte sin støtte
til å innføre forandring, var det så visst ingen lek for dem.
Og når du holdt skjebnen til hele kongeriket i dine hender,
den ene stemmen jeg trengte for å oppfylle en døende konges ønske,
da du kunne ha endret verden med bare ett ord, "ja"...
...sa du "nei".
-Var det en lek for deg da? -Du var et barn...
Jeg var gammel nok til å forstå det som var innlysende for faren min,
at søsteren min ikke var egnet til stillingen...
...at vekten av autoriteten hun ville få, ville forsterke alle hennes svakheter.
Jeg var glad i søsteren min, men jeg visste hva hun ville bli til.
Og jeg prøvde å redde henne fra det.
Tok jeg feil?
Tok du feil?
Du var smart.
Du var god, og du var lojal.
Og du var ikke sterk nok.
En kan si hva en vil om din søster,
men det har en aldri kunnet si om henne.
Du undervurderte meg den gang, og du gjør det samme nå.
Jeg ba ikke om noe av dette.
Hun sa at du var død.
Hun sa til oss alle at Jerlamarel drepte deg. Hvorfor?
Da jeg mislyktes, visste jeg at jeg ikke kunne bli.
Så jeg flyktet.
Hun løy. Og her er vi.
Du prøvde ikke bare å ta tronen.
Du flyktet ikke bare da du mislyktes.
Du tok med deg hennes mest foretrukne gemal også.
Det ga meg ingen glede å såre henne på det viset.
Men Jerlamarel hadde muligheten til å utøve betydelig makt gjennom henne,
men valgte å være en rømling sammen med meg i stedet.
Det burde vise deg hvor lite kontroll vi hadde over det forholdet.
Det lå simpelthen ikke i vår makt å benekte det.
Og hvor er han nå? Hvor er Jerlamarel?
Jeg vet ikke.
Jeg har ikke hørt stemmen hans siden før barna ble født.
Barn jeg har jaktet på til verdens ender,
uten å vite hvem de egentlig var.
Barn som fortsatt er rømlinger,
og som jeg har brukt et halvt liv på å få tak i, slik jeg svor.
Da bør klagene dine rettes mot dronningen som svor deg til det.
Jeg oppfordrer deg til å dra hjem og konfrontere henne med det.
Jeg skal be dem gi deg noe å spise.
I mellomtiden ber jeg deg om å holde deg her inne.
Din tilstedeværelse vil forvirre mennene.
Tamacti Jun.
Når du finner dem...
...vil du la oss være?
Det er noen her.
Dere er ubudne, ikke sant?
Kvinne. Ja. Men vi mente ikke å...
Dere kom til oss. Hvorfor?
Vi ble stengt inne av en mann som... Av en gutt som forrådte oss.
Vi leter bare etter en vei ut.
En gutt.
Dere er velkommen til å bli så lenge dere vil. Kom.
Hvor er her? Hvem er du?
Kom. Denne veien.
Det er i orden. Det går bra.
Hvor er vi?
Vi våknet her alle sammen til en låst dør.
Ingen av oss vet mer enn dere.
Smaken dere har i munnen er dronningstengel.
Det er sopp som bedøver sansene.
Og lysene?
Lysene?
Har du ikke fortalt dem det, Kofun?
En slags lysende insekter som henger fra taket.
Det fins historier om klaner som søkte tilflukt under jorden.
Enkelte som har vært der nede så lenge...
...at de er noe annet enn mennesker.
Om de hadde villet drepe oss, ville vi vært døde allerede.
Hvordan vet vi at vi ikke er døde?
Fordi mamma ikke er her.
Og å ville drepe oss er noe annet enn å ønske oss døde.
Kanskje de stengte oss inne for at vi skulle kverke hverandre for dem.
Vel, da vil de bli veldig skuffet,
for så lenge vi er her inne, skal vi holde sammen.
Vi skal holde sammen til vi kommer oss ut.
Hvis de ikke akter å drepe oss, må de fø oss.
Så før eller siden må noen komme gjennom denne døren.
Og når den døren blir åpnet... skal jeg få oss ut.
Men hvor lenge?
Hva?
Hvor lenge tror du vi kan holde sammen her inne?
Her. Den er varm.
Den leger ingenting, men gir deg i det minste litt søvn.
Hvorfor hjelper du meg?
Jeg var den yngste av seks, og faren vår var et monster.
Vi led alle under brutaliteten og sinnet hans...
...lysten hans.
Vi holdt ut mens vi visste at det sannsynligvis aldri ville slutte.
Kvelden jeg fylte ni, hadde jeg fått nok.
Jeg gikk til ham om natten og stakk en kniv i hjertet hans.
Så gikk jeg til sengs igjen og sov dypt og fredelig.
Interessant.
Du tror jeg er svak.
Du tror jeg ikke gjør motstand fordi jeg ikke våger.
Og du tar feil.
Jeg var den eldste av to.
Faren vår var en god mann...
...mot søsteren min, i alle fall.
Jeg fikk aldri kjenne hans sinne, eller voldelighet,
eller brutalitet, eller noe som helst.
Det eneste jeg fikk fra ham, var fullstendig, kald likegyldighet.
Jeg var den eldste...
...men han ville gi bort min fødselsrett til min yngre søster...
...hun jeg var glad i og beskyttet...
...på alle vis jeg kunne.
Han ville gi henne min framtid.
Det var da jeg lærte...
...at i dette livet...
...må en ta det livet en vil ha.
Så jeg tok alt fra dem begge.
Hva var "alt"? Hva var det du tok?
Mer enn du kan forestille deg.
Hvor mange av oss er det her?
Arbeidere? Det er nærmere tretti av oss.
Og hvor mange av dem?
Fire tilsynsførere og kutteren selv.
Hva slags våpen besitter de?
Jeg vet ikke. Kniver og klubber.
Og du har møtt skyggene. De ligger på lur utenfor.
En vet aldri hvor de er.
Hvis vi er mange nok...
...hvis vi får tak i de våpnene, spiller det kanskje ingen rolle.
Følg meg, og jeg skal få det til å skje.
Hvorfor skulle noen ville følge deg? Ingen aner hvem du er.
Jeg vil tro at når du forteller dem hvem jeg er, vil de forstå.
Vel, jeg aner heller ikke hvem du er.
La oss rette på det, skal vi?
Vel?
Jeg gjorde det du ba om.
Og jeg har nytt.
De sover, alle sammen.
Jeg vet det. De snorker.
Ikke fullt så høyt som da de var små, men jeg hører dem likevel.
Det er beroligende.
Jeg har kjent dem omtrent like lenge som jeg hadde kjent deg da de kom.
Det stemmer ikke.
Kan det stemme?
Jeg husker dagen du kom.
Så sterk...
...men så nedbrutt.
Baba.
Jeg husker jeg tenkte...
"Hva slags grufullheter har denne gutten opplevd?"
Jeg sa til meg selv:
"Paris, ikke utsett denne her for
flere lidelser enn dem han allerede har lidd."
Jeg frykter... at det er akkurat det jeg har gjort.
Baba. Jeg er så lei for det.
Jeg holdt hånden hennes i min. Jeg holdt den.
Hun var der.
Ikke.
Så var hun borte.
Det er jeg som presser barna til å ville mer,
til å trenge mer.
Det førte til dette.
Paris, slutt. Vær så snill, slutt.
Slutt.
Jeg må holde dette sammen.
Jeg må holde dem sammen.
Hvis de får noen som helst grunn til å tro at jeg faller sammen...
Hvis de merker det, om så bare for et øyeblikk, er alt dette over.
Greit? Du har ikke gjort annet enn å elske dem.
Jeg vil ikke tillate deg å be om unnskyldning for det.
Det som skjedde, var ikke... Det var ikke din skyld.
Hvis skyld var det da?
Nei.
Nei! Slipp meg, for faen. Jævla...
Deres Majestet.
Da de brakte deg til meg,
må jeg innrømme at jeg var skeptisk til om du ville være til noen nytte.
Vi har hatt velstående før, og de varer ærlig talt aldri særlig lenge.
Men du er ikke bare velstående.
Du er helt og holdent noe annet.
Hæren min kommer for å hente meg.
Og når de gjør det...
...vil du angre på hvert jævla onde ben i den jævla kroppen din,
din jævla dritt.
Jeg skal få deg drept.
Jeg skal gjøre alt som er mulig
for å ta fra deg den jævla makten din, din faen.
Jeg kan bare forestille meg hvor mange som må ha drømt om å gjøre dette mot deg.
Heksejegeren er langt unna.
Men da han dro, gjorde han det klart hvor han skulle, og hvorfor,
i tilfelle vi kom til å innhente informasjon
som kunne ha verdi for ham.
Jeg tror vi trygt kan være enige om at det mest verdifulle i hans verden
er nå i min besittelse.
Det eneste spørsmålet er hvordan jeg skal bevise det for ham.
Jeg hørte en historie en gang. Kanskje du kan fortelle meg om den er sann.
Jeg hørte at når en Payan-monark bestiger tronen,
finner en seremoni sted for å ære begivenheten.
Og i den seremonien
blir en amulett som er satt inn under huden på den regjerende monarken,
fjernet og implantert i arvingen.
Bordet.
En amulett som ligger like over hjertet.
Kan dette virkelig være sant?
Ser man det. Det er sant.
Takk for denne.
La oss finne ut hva den kan gjøre.
Vent, vær så snill.
Du skal hjelpe oss ut herfra.
Det er nettopp derfor jeg er her.
Det jeg gjør, er forbudt.
Hvis de hører oss, blir det like farlig for meg som for dere.
Vær så snill. La meg fortelle dere det jeg vet.
Jeg heter Delia.
Stedet dere befinner dere på, er fredfullt, det er stille,
men det er svært uforsonlig.
For å beskytte dette stedet, må det aldri berøre verden ovenfor.
Ingen som kommer inn får noensinne forlate det.
Vi har hatt ubudne tidligere.
Og tidligere har de fått tillatelse til å slutte seg til oss,
men ikke med én gang, ikke på en stund.
Trangen til å vende tilbake er for sterk. Den kan ikke bli ønsket vekk.
Hvor lang tid?
Da jeg kom hit, gikk det fem vintre og somre før døren ble åpnet for meg.
Det kan ikke være alt du kom for å si.
Hvorfor er du her?
Jeg tror dere...
...at dere ble lokket hit... av en gutt.
Men han er nok mer mann og mindre gutt enn han var da han lokket meg hit.
Boots. Kjenner du ham?
Han er sønnen min.
Etter fødselen tok det ikke lang tid før jeg skjønte at han var annerledes.
Det tok ikke lang tid før resten av landsbyen gjorde det også.
Jeg prøvde å beskytte ham.
Jeg tryglet de andre om forståelse og nåde.
Han var bare en gutt. Hans forbannelse bare et uhell fra naturens side.
De gjorde narr av ham, spyttet på ham, slo ham...
...noen ganger verre.
Hvor var faren hans?
Han hadde reist.
En mann som nylig var kommet til landsbyen vår,
da gutten fortsatt var liten.
En dag dro han. Han kom aldri tilbake.
Gutten ble stillere ettersom han ble eldre, og sintere...
...til han en dag ikke orket mer.
Hva gjorde han med dem?
Han begynte med dem som hadde vært mest voldelige mot ham.
Drepte noen mens de sov.
Andre jagde han mens de flyktet i panikk og skrekk.
Da det var gjort, fortsatte han med dem som hadde snakket stygt til ham.
Da blodbadet var over, var han og jeg de eneste opayol som var igjen.
Hvorfor forteller du oss dette?
Barnet er min skyld.
Derfor er det min skyld at dere er her.
De av dere som lykkes med å komme dere ut herfra i live...
...lov meg at dere finner gutten,
at dere finner sønnen min...
...og dreper ham.
Jeg skal gjøre det.
Dette stedet er forbudt av de eldre,
men jeg har kjent kraften fra Gudsflammen komme fra oven.
Haniwa. Hvorfor ble du liggende etter?
Unnskyld. Jeg så noe.
Så hva da?
Du vil ikke kunne forstå.
Hun så. Vær veldig forsiktig med henne.
Pappa. Jeg tror jeg vet hvordan denne fungerer.
Vi må dra i denne til heisen stiger til toppen.
Vi kan styre den ovenfra. Sende den ned igjen.
Men noen må være her nede og holde denne.
Hvor mange tror du det kan være?
Altfor mange. Jeg skal gjøre det jeg kan for å forsinke dem.
Greit. Alle inn.
-Nei, pappa. Jeg kan hjelpe deg. -Kom deg inn!
-Er du inne? -Ja.
Pappa, vi sender den tilbake med det samme.
Vi er framme. Ok, kom igjen.
Pappa, vi sender den ned igjen!
Hjelp meg!
Nei!
Pappa, flytt deg!
-Kofun! -Pappa!
Haniwa!
Pappa!
Pappa, vi er her!
-Pappa! -Han klatrer.
Vi er her, pappa. Det går bra.
Kan du høre oss? Vi er her.
Følg stemmene våre.
Dette går bra.
Vi er her.
Kom igjen. Vær så snill. Dette går bra, vi er nær.
Hold deg fast!
Pappa, hold deg fast.
Til høyre.
Det er en hylle til høyre for deg.
Nei! Pappa!
Vi er her!
Du er nesten framme.
Kom igjen, pappa, du er nesten framme.
Jeg vet ikke hv...
Du er så nær.
Han er for langt unna.
-Kofun, når du ham? -Jeg strekker ut en hånd.
Pappa! Ta hånden min!
Jeg når ikke fram! Jeg kan ikke nå deg!
Jeg når deg ikke, det er for høyt.
Ok.
Pappa!
Hold deg fast!
-Pappa! Hold deg fast! -Vær så snill! Hold deg fast!
Vi har deg!
Hold deg fast.
-Pappa! -Gutt.
Gi meg hånden din!
Du klarer det!
Jeg har deg.
Et medlem av gruppen din har blitt lokalisert.
Han er her.
Maghra.
Dette er en av dine, er det ikke?
Ja. Det er det.
La oss være alene.
Vær så snill.
Hvor er familien min?
-Jeg vet ikke. -Du forlot dem.
Det oppsto kamp.
Jeg prøvde å hjelpe dem. Men da jeg så etter, var de borte.
Jeg kom for å hjelpe deg.
Vil du hjelpe meg, finner du mannen min og barna mine.
Jeg har prøvd.
Jeg skal prøve igjen hvis det er det du ber om,
men vit at det fins andre måter jeg kan hjelpe deg på.
Jeg ønsker ikke noe annet.
Jeg så dem knele fremfor deg.
De anser deg som viktig. Ikke sant?
For å være viktig må du være sterk.
Jeg kan gjøre deg sterk.
Jeg kan gjøre ting ingen andre her kan.
Hvis jeg var i din tjeneste, kunne du gjort ting ingen andre her kan.
Det er bedre om de ikke trenger å anse deg som viktig.
Det er bedre å være sterk nok til å bevise det.
Jeg ville vært en hengiven tjener...
...og jeg ville bare bedt deg om én ting.
Hva da?
At du lover å ikke være slem mot meg.
Hva er det?
Gå tilbake til teltet.
-Jeg kommer om et øyeblikk. -Jeg går ingen steder.
Si hva som har skjedd.
Beskjedens avsender hevder å ha dronningen. Din søster.
Løsepenger?
De sier at med mindre vi leverer den forlangte betalingen
til det spesifiserte stedet...
Dette er svindel.
Hvordan kunne noen ha bortført dronningen fra innsiden av Kanzua?
En hel hær beskytter henne der.
Gi meg et øyeblikk til å rådslå med mennene mine.
Vi møtes inne om kort tid.
La meg hjelpe deg.
Hva?
Jeg vet hvem det var som sendte beskjeden.
Som har søsteren din.
Hvordan kan du vite det?
Fordi de fortsatt er her.
Jeg kan se dem.
Si at du vil ta meg inn i din tjeneste som din nestkommanderende.
Jeg er den eneste her som kan hjelpe deg.
Bare si ja, og jeg gjør det.
Tekst: Sissel Drag