Chet-chet!
Chet-chet-chet!
Maghra!
Här är jag.
Pappa.
Pojke.
Det kommer fler. Vi är snart omringade.
-Pappa. -Vad hände?
Vad hände?
Jag såg det inte, men han sa att han såg det, och...
-Såg vad? -Såg vad?
Vad... Vad pratar hon om?
Hittade du mamma?
Jag såg henne lämna skogen.
Jag såg henne med dem och...
...jag såg henne dö.
Vad?
Hon togs till deras ledare.
Hon vädjade till honom.
Han verkade lyssna, men sen högg han ner henne med svärdet.
Han... Han dödade henne.
Nej. Hon är inte död.
-Han ljuger. -Nej.
Varför ska jag tro honom?
Jag trodde det inte heller.
Jag gick och letade efter henne.
Och jag fann den här.
-Hennes påse, blodig. -Vad?
Jag såg den med mina egna ögon.
Jag beklagar, men vi måste springa.
Nej. Jag springer inte.
Jag går ingenstans förrän vi hittar häxfinnaren och dödar honom.
-Nej. -Pappa.
Vi springer.
-Va? -Det kommer en annan dag,
som vi själva väljer, men just nu måste jag skydda er.
-Nej. Jag går utan... -Lyssna på mig.
Jag måste skydda er.
Vi måste iväg. De är på väg hit.
Jag vet ett säkert gömställe.
Följ mig.
Ni var död, och nu är ni inte det längre.
Hur är det möjligt?
Var är min familj?
De här seende barnen, de är era...
...eller hur?
Jag svarar inte förrän jag har din försäkran
att min familj inte blir skadad.
Jag har order att gripa dem med alla nödvändiga medel.
Då ger jag dig nya order.
Ni är inte drottning.
Och vems fel är det?
Säg åt dina mannar att föra dem hit levande och oskadda,
så ska jag berätta vad du vill veta.
Och sen ska jag berätta mer.
General.
Skicka bud till mannarna att rymlingarna måste tas levande.
Varje skada på dem blir hämnad på var tionde soldat,
genom lottning.
Förstår du?
Ja, general.
Ordern är given, enligt er befallning.
Vill ni nu svara på min fråga?
Det fanns en tid...
...då om jag hade lovat en sak...
...hade du inte tvekat att tro mig.
Det var länge sen.
Ja, det var det.
Men vi är de vi är.
Ingen tidsrymd kan ändra det.
Om du litade på mig då, gör det även nu.
Snälla...
...berätta vad som hände.
Den här vägen.
Var är vi?
Det är en väl dold grotta.
Jag brukade leka där som barn.
Den är djup och mörk. Ingen hittar oss här.
Luften är stilla här.
-Vi kommer inte längre. -Det gör inget. Vi är framme.
Boots!
Vad gör du?
-Öppna porten. -Jag kan inte.
Boots.
Lyssna på mig. Öppna porten.
Lämna oss inte här.
Sluta, snälla.
Varför gör du det här?
Vi tog oss an dig. Jag sa åt dem att göra det.
Det är bättre så här.
För många av er för att kunna lita på alla.
En vore bättre.
-Farväl. -Pojke.
-Nej. -Pojke!
-Öppna porten. -Hallå!
Öppna porten.
Öppna porten!
-Boots! -Öppna porten!
Boots!
-Det här kan inte hända. -Jag anade det.
Ni ville inte lyssna. Ingen ville lyssna.
Vi avrådde dig.
-Vad sa du? -Hon hörde mig.
Kofun!
Vi avrådde från att gå inåt landet.
Vi avrådde från att lita på honom. Men du lyssnar aldrig.
Du är jämt så jävla säker på att du har rätt!
Vad blev resultatet, Haniwa?
Fan.
Vad är det?
Det sjunker.
Kofun.
När vi når botten är vi i mörker.
Jag har en flintbit. Jag behöver bara nåt att tända.
Brevet.
Om buren kan sänkas, kan den höjas.
Ser du några verktyg vi kan använda för det?
Jag tror inte det.
Det är nån här.
Jag ser ingen.
Vi kan inte stanna här.
Om vi inte kan komma ut samma väg, måste vi hitta en väg igenom.
Vi är snart i mörker igen.
Följ mig.
Vad gör du?
Varför bryr du dig?
Du har slutat arbeta.
De kommer att märka det, och det vill du inte.
Kokongen rör sig. Varför gör den det?
Det är ännu värre. Du måste kalla på nån fort så att de kan ta bort den.
Varför?
Masken är redo att komma ut,
och det kan den inte utan att förstöra silket från kokongen.
Uppsyningsmannen blir inte glad.
Vad heter du?
Varför bryr du dig?
Du verkar väldigt intresserad av mig trots att vi aldrig har mötts.
-Jag vill veta ditt namn. -Jag heter Cora.
Och jag bryr mig om mig själv, inte om dig.
Om uppsyningsmännen, eller ännu värre, tillskäraren, blir arg på nån av oss,
får resten av oss också lida för det.
Jag ska vara väldigt uppriktig, Cora.
Det här är inget sätt att leva.
Jaha. Så du är en sån där.
"En sån där"?
Du är inte den första rika kvinnan som tvingats arbeta med kroppen
och beklagat sig över sitt olycksöde.
Här får jag mat och husrum, och ingen antastar mig.
Det finns många sämre sätt att leva, det kan jag försäkra.
Du kanske har rätt att vilja ha nåt bättre.
Ingen del av mig kommer att behöva mer.
Nåja, som vår lilla vän här,
kunde du lägga dig till med lust att vilja ha mer.
Du där! Varför slöar du?
Varför arbetar du inte?
Bra att du kom.
Jag var osäker på vad jag skulle göra med den där, och ville...
Det här är brådskande.
Det här kunde ha blivit förstört.
Tillbaka till arbetet.
Fortsätt arbeta, sa jag!
Sköt arbetet.
Res dig.
Du gör mig verkligen arg.
Res dig, sa jag.
Nej.
Du är ny. Du lär dig.
Säg till när hon vaknar.
Vi försöker igen.
Så mycket ska förändras...
...på ett ögonblick.
Världen ömsar hud och avslöjar nåt nytt.
Men jag kan bara känna sorg.
Alla ord jag kan använda för att tala om det...
...känns små för mig...
...och ovärdiga ett grandiost liv.
Så jag säger bara...
Uppgiften att efterträda dig...
...är dömd att misslyckas.
Du är oersättlig.
Men jag ska göra mitt bästa...
...för att bevara det du lämnar efter dig, och göra dig stolt.
Kom.
Maghra?
Var inte rädd. Jag är här.
Jag är här.
Saker kommer att förändras.
Men en sak kommer aldrig att förändras:
att jag ska ta hand om dig.
Maghra.
Märkligt hur ett litet ögonblick kan förändra en hel värld.
Hur många liv som ställs på huvudet.
Kungariken. Historien. Allting.
Allt satt i rörelse av fyra ord som en döende man viskar till sin dotter.
"Du måste regera... snart."
Det han sa, om han sa det, var mycket mindre destruktivt än det du gjorde.
Ditt val, Maghra, inte hans.
"Om" han sa det?
En gång i tiden hade du trott mig på mitt ord.
Jag vill inte leka lekar med dig.
Vilka lekar?
När jag blev myndig och försökte samla stöd
för att störta min syster från tronen, var det ingen lek för mig.
När de flesta generalerna och halva hovet lovade mig sitt stöd
för tronskiftet, var det ingen lek för dem heller.
Och när du höll hela kungarikets öde i dina händer,
den enda rösten jag behövde för att förverkliga en döende kungs önskan,
när du kunde ha förändrat världen med bara ett ord, "ja"...
...så sa du "nej".
-Var det en lek för dig då? -Ni var ett barn...
Jag var gammal nog att att förstå vad som var tydligt för min far,
att min syster var illa skickad för rollen...
...att ansvaret och makten skulle framhäva hennes svagheter.
Jag älskade min syster, men jag visste vad hon skulle bli.
Jag försökte rädda henne från det.
Hade jag fel?
Hade du fel?
Du var smart.
Du var vänlig, och du var lojal.
Men du var inte stark nog.
Säga vad man vill om din syster,
men det är inget man kan säga om henne.
Du underskattade mig då, och du gör det igen.
Inget av det här bad jag om.
Hon sa att ni var död.
Hon sa till alla att Jerlamarel dödade er. Varför?
När jag misslyckats visste jag att jag inte kunde stanna.
Så jag flydde.
Hon ljög. Och nu är vi här.
Ni försökte inte bara ta makten från henne.
Ni flydde inte bara när ni hade misslyckats.
Ni tog den hon älskade också.
Det gav mig inget nöje att såra henne så.
Men Jerlamarel hade chansen att utöva stor makt genom henne,
och istället valde han ett liv som flykting med mig.
Det visar hur lite kontroll vi hade över den relationen.
Det stod inte i vår makt att förneka den.
Och var är han nu? Var är Jerlamarel?
Jag vet inte.
Jag har inte hört hans röst sen innan barnen föddes.
Barn som jag har jagat till världens ände
utan att nånsin veta vilka de egentligen var.
Barn som fortfarande är flyktingar,
som jag har tillbringat halva livet med att försöka gripa.
Då är det drottningen som gav dig ordern som du bör klaga till.
Jag uppmanar dig att fara hem och konfrontera henne.
Jag ska skicka hit lite mat åt er.
Jag ber er att stanna här i tältet.
Er närvaro bland mannarna skulle bara skapa förvirring.
Tamacti Jun.
När du har funnit dem...
...låter du oss gå?
Nån är här.
Ni är objudna, eller hur?
Kvinna. Ja. Men vi menade inte att...
Ni kom till oss. Varför?
Vi lurades hit av en man som... Av en pojke som förrådde oss.
Vi söker bara efter en väg ut.
En pojke.
Ni är välkomna att stanna så länge ni vill. Kom.
Var är vi? Vem är du?
Kom. Den här vägen.
Ingen fara. Ni är trygga här.
Var är vi?
Vi vaknade här med porten stängd.
Ingen av oss vet mer än du.
Smaken i munnen är drottningstjälk.
Det är svampar som dövar sinnet.
Och det som lyser?
Lyser?
Berättade du inte, Kofun?
Nåt slags lysande insekter som hänger i taket.
Det finns berättelser om klaner som sökte skydd under jorden.
Som har varit borta så länge...
...att de inte är mänskliga längre.
Vilka de än är, om de velat döda oss, hade vi redan varit döda.
Hur vet vi att vi inte är döda?
För att mamma fortfarande inte är här.
Och att vilja döda oss är inte samma sak som att önska oss döda.
De kanske lämnade oss här för att vi skulle döda varandra.
De lär bli mycket besvikna,
för så länge vi är här inne, förblir vi tillsammans.
Vi håller ihop tills vi tar oss ut härifrån.
Om de inte tänker döda oss, måste de ge oss mat.
Det betyder att nån måste komma in genom dörren till slut.
Och när porten öppnas... ska jag ordna en utväg.
Men hur länge?
Vad?
Hur länge tror du att vi kan hålla ihop här inne?
Här. Det är varmt.
Det läker inget, men det kan hjälpa dig att sova.
Varför hjälper du mig?
Jag var yngst av sex barn, och vår far var ett monster.
Vi fick alla utstå hans grymhet och vrede...
...hans lusta.
Vi utstod det i vetskapen att det nog aldrig skulle ta slut.
Natten jag fyllde nio hade jag fått nog.
Jag smög iväg till honom och stack en kniv i hans hjärta.
Sen återvände jag till min säng och sov gott.
Intressant.
Du tror att jag är svag.
Du tror att jag inte gör motstånd för att jag saknar mod till det.
Men du har fel.
Jag var äldst av två syskon.
Vår far var en vänlig man...
...i alla fall mot min syster.
Själv behövde jag aldrig uppleva hans vrede, våldsamhet,
grymhet eller nåt annat.
Det enda jag kände från honom var kylig likgiltighet.
Jag var äldst...
...men han ville ge min bördsrätt till min yngre syster...
...som jag tagit hand om och beskyddat...
...på alla sätt.
Han ville ge henne min framtid.
Det var då jag insåg...
...att här i livet...
...måste man ta det liv man vill ha.
Så jag tog allt från dem båda två.
Vad menas med "allt"? Vad tog du?
Mer än du kan föreställa dig.
Exakt hur många är vi här?
Arbetare? Vi är nästan trettio stycken.
Och hur många är de?
Fyra uppsyningsmän och tillskäraren själv.
Vad har de för vapen?
Jag vet inte. Knivar och klubbor.
Och Skuggorna har du stött på. De lurar utanför.
Man vet aldrig var de är.
Om vi är tillräckligt många...
...om vi får tag på de där vapnen, kan vi kanske besegra dem.
Följ mig, så ska jag se till det.
Varför skulle nån följa dig? Ingen vet vem du är.
När du berättar för dem vem jag är, kommer de att förstå.
Jag vet inte heller vem du är.
Det ska vi rätta till.
Nå?
Jag gjorde som du bad.
Och jag har nyheter.
Alla sover.
Jag vet. De snarkar.
Inte lika högt som när de var små, men jag kan ändå höra det.
Det är tröstande.
Jag har känt dem nästan lika länge som jag kände dig innan de kom.
Det stämmer inte.
Kan det stämma?
Jag minns dagen du kom.
Så stark...
...men så bruten.
Baba.
Jag minns att jag tänkte:
"Vilka fasor har den här pojken genomlevat?"
Jag sa till mig själv:
"Paris, låt honom inte genomlida
mer än han redan har lidit."
Men tyvärr... är det precis vad jag har gjort.
Baba, jag är ledsen. Jag är så ledsen.
Jag höll hennes hand i min. Jag höll den.
Hon var där.
Sluta.
Så plötsligt var hon borta.
Det var jag som drev barnen att vilja ha mer,
att behöva mer.
Och hit ledde det.
Paris, sluta, snälla du.
Sluta.
Jag måste hålla ihop det här.
Jag måste hålla ihop dem.
Om de börjar tro att jag inte klarar det här...
...om de känner det ens ett ögonblick, är allt över.
Okej? Du har inte gjort nåt annat än att älska dem.
Jag tillåter inte att du ber om ursäkt för det.
Det som hände var inte... Det var inte ditt fel.
Vems fel var det, då?
Nej.
Nej! Släpp mig, era jävlar! Era...
Ers Majestät.
När du först fördes till mig
var jag skeptisk till att ni kunde vara till nån nytta.
Vi har haft rikt folk här förut, och de har aldrig överlevt särskilt länge.
Men du är inte bara rik.
Du är ett helt annat slags människa.
Min armé kommer att rädda mig.
Och när de kommer...
...kommer du att få ångra allt ont du gjort,
din jävla skithög.
Jag ska låta döda dig.
Jag ska göra allt jag kan
för att frånta dig din makt, din jävel.
Jag kan föreställa mig att många har velat göra det här med dig.
Häxfinnaren är långt härifrån.
Men när han red iväg sa han vart han for och för vad,
ifall vi skulle råka få veta nåt
som var av värde för honom.
Vi kan nog säga med säkerhet att det mest värdefulla här i världen
har jag nu i min ägo.
Det gäller bara att bevisa det för honom.
Jag hörde en historia en gång. Du kanske kan säga om den är sann.
Jag hörde att när en Payan-monark bestiger tronen
äger en särskild ceremoni rum.
Under den ceremonin
tar man bort en amulett som sitter under huden på den regerande monarken
och sätter in den i tronarvingen.
Bordet.
En amulett som sitter strax ovanför hjärtat.
Kan det möjligen vara sant?
Ser man på. Det är sant.
Tack för den här.
Nu ska vi ta reda på vad den kan åstadkomma.
Vänta, snälla.
Du ska hjälpa oss ut härifrån.
Det är därför jag är här.
Det jag gör är förbjudet.
Om de hör oss, blir det lika farligt för mig som för er.
Snälla. Låt mig tala om vad jag vet.
Jag heter Delia.
Platsen ni befinner er på är fridfull och stilla,
men det är också en hård plats.
För att skydda sig får den inte ha kontakt med världen ovan.
Så ingen som kommer hit får lämna platsen.
Det har kommit hit objudna tidigare.
Och de har tillåtits att ansluta sig till oss,
men inte snart, utan först efter en tid.
Lusten att återvända är för stark. Den kan inte bara förnekas.
Hur lång tid?
När jag kom hit, öppnades porten för mig först efter fem vintrar och somrar.
Det var inte allt du kom för att säga.
Varför är du här?
Jag tror att ni...
...lurades hit... av en pojke.
Fast han är nog mer man och mindre pojke än när han lurade mig in hit.
Boots. Känner du honom?
Han är min son.
Snart efter att han föddes insåg jag att han var annorlunda.
Snart gjorde resten av byn det också.
Jag försökte skydda honom.
Jag bönföll de andra att visa förståelse och barmhärtighet.
Han var bara en pojke. Hans förbannelse är en naturens nyck.
De drev med honom, spottade på honom, slog honom...
...ibland värre ändå.
Var fanns hans far?
Han hade gått vidare.
En man som anslöt sig till vår by på senare tid,
när pojken var mycket liten.
Han gick en dag. Han återvände aldrig.
Pojken blev mer tystlåten med åren, och argare...
...tills han en dag inte stod ut längre.
Vad gjorde han med dem?
Han började med dem som varit mest våldsamma mot honom.
Några dödade han när de sov.
Några jagade han tills de flydde skräckslagna.
Sen gick han på dem som bara talade illa om honom.
När blodsutgjutelsen var över fanns bara han och jag kvar av Opayol.
Varför berättar du det här?
Barnet är mitt fel.
Därför är också er närvaro här mitt fel.
De av er som lyckas komma levande härifrån...
...lova att hitta pojken,
att ni hittar min son...
...och dödar honom.
Jag lovar.
Den här platsen är förbjuden av de äldste,
men jag har känt Gudsflammans kraft från ovan.
Haniwa. Varför kom du efter?
Förlåt. Jag såg nånting.
Såg vad?
Du skulle inte förstå.
Hon såg. Var mycket försiktig med henne.
Pappa, jag tror jag vet hur den här fungerar.
Vi måste dra i det här tills hissen når toppen.
Vi kan styra den uppifrån. Skicka ner den igen.
Men nån måste stanna här nere och hålla i det här.
Hur många tror du att det är?
För många. Jag ska försöka uppehålla dem.
Okej. In med er allihop.
-Nej, pappa. Jag kan hjälpa dig. -In med dig!
-Är ni inne? -Ja.
Pappa, vi skickar ner den direkt igen.
Vi är uppe. Fort ur.
Pappa, vi skickar ner den igen!
Hjälp mig!
Nej!
Pappa, undan!
-Kofun! -Pappa!
Haniwa!
Pappa!
Pappa, vi är här! Vi är här.
-Pappa! -Han klättrar.
Vi är här, pappa. Du klarar dig.
Kan du höra oss? Vi är här.
Följ våra röster.
Du klarar det.
Här är vi.
Kom igen. Du klarar det. Vi är nära.
Släpp inte taget!
Pappa, släpp inte taget.
Till höger.
Pappa, det är en kant till höger.
Nej! Pappa!
Här är vi!
Du är nära.
Kom igen, pappa, du är nästan framme.
Jag vet inte v...
Du är så nära.
Han är för långt borta.
-Kofun, når du honom? -Jag sträcker ut handen.
Pappa! Ta min hand!
Pa... Jag når dig inte!
Jag når dig inte, det är för långt.
Okej.
Pappa!
Släpp inte taget!
-Håll i, pappa! -Håll i!
Vi har dig!
Släpp inte taget. Snälla.
-Pappa! -Pojke.
Ge mig din hand!
Du klarar det!
Jag har dig. Jag har dig!
En i ert följe har hittats.
Här är han.
Maghra.
Han tillhör ditt följe, eller hur?
Ja. Det gör han.
Lämna oss.
Snälla.
Var är min familj?
-Jag vet inte. -Du lämnade dem.
Det var en strid.
Jag försökte hjälpa dem. Men när jag tittade upp var de borta.
Jag kom för att hjälpa dig.
Hitta min man och mina barn i så fall.
Jag har försökt.
Jag ska försöka igen om du vill,
men det finns andra sätt jag kan hjälpa dig på.
Det finns inget annat jag vill.
Jag såg dem knäböja inför dig.
De tror dig vara mycket betydande, eller hur?
För att vara betydande måste man vara stark.
Jag kan göra dig stark.
Jag kan göra saker som ingen annan här kan.
Om jag var i din tjänst, kunde du göra saker som ingen annan här kan.
Det är bättre om de inte bara tror att du är betydande.
Det är bättre att vara stark nog att bevisa det.
Jag skulle tjäna dig troget...
...och jag skulle bara begära en enda sak av dig.
Vad då?
Att du lovar att inte vara elak mot mig.
Vad är det?
Återvänd till tältet.
-Jag kommer strax. -Jag går ingenstans.
Berätta vad som hänt.
Den som skrev meddelandet påstår sig ha drottningen, din syster, som fånge.
Lösen?
De säger att om vi inte levererar den begärda lösensumman
till en bestämd plats...
Det här är en bluff.
Hur kan nån kidnappa drottningen där i Kanzua?
En hel armé beskyddar henne.
Låt mig överlägga med mina närmaste män.
Jag kommer till er strax.
Låt mig hjälpa dig.
Vad?
Jag vet vem som lämnade meddelandet.
Vem som har din syster.
Hur skulle du kunna veta det?
För de är fortfarande kvar här.
Jag kan se dem.
Säg att du tar emot mina tjänster som din högra hand.
Jag är den ende här som kan hjälpa dig.
Säg bara ja, så ska jag göra det.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson