Тъй, тъй!
Тъй, тъй, тъй!
Ханиуа, Кофун, радвам се да ви видя.
Ти ли си...
Аз съм Джерламарел, вашият баща.
Чух, че кралицата и ловецът на вещици са открили алкените,
и очаквах най-лошото.
Чакайте да ви огледам.
Сигурно сте уморени от пътуването.
Елате, ще ви настаня.
Домът на просветлението.
Не съм виждал такова нещо.
Сградата е почти непокътната.
Служела е за затвор, строена е здраво.
Години наред събирах части за генератора,
но вече имаме електричество за осветление, сгряване на вода, отопление.
Всички ви чакат с нетърпение.
Всички ли?
Аз съм.
Това са вашите братя и сестри.
Ханиуа, Кофун, успяхте!
Аз съм Оломан, ваш брат.
Това е Шева.
Нони и Сами. - Добре дошли.
А това е Шийна.
Добре дошли.
Приятно ми е.
А онези малки чудовища са Хая и Хове.
Сигурно сте гладни. Да хапнем.
За храната на масата и семейството, с което ще я споделим,
включително нашите нови брат и сестра,
изказваме благодарност.
Започвайте.
Трябва да си починете.
Ханиуа, това е твоята стая.
Кофун ще бъде в съседната.
Вещите ти са тук. Това е леглото ти.
Картината е на Клод Моне.
Не е оригиналът, репродукция е.
Прекрасна е, нали?
Да, така е.
Оставих най-хубавото за накрая.
Това са душовете.
А в тази бутилка има сапун.
Водата е топла.
Да, чели сме за това в книгите.
В действителност е по-приятна, отколкото на книга.
Ела, Кофун, ще ти покажа стаята ти.
В тези килии ли очакват да спим?
Предполагам.
Щом сме едно семейство, защо не спим заедно?
И аз си зададох същия въпрос.
Хайде, ела.
Топло е, а няма огън.
Мъчно ми е за татко.
На мен също.
Дали ще го видим отново?
Не знам.
Оставихме го сам
след случилото се с мама.
Не знам защо дойдохме тук.
Никой да не говори с нея.
Никой да не я доближава. Пази я като живота си.
Зависи ли от това?
Да.
Оказахте се права.
Предупредихте ме, че рано или късно
ще съжалявам, че съм подкрепил сестра ви да остане на трона.
Но едва ли дори вие сте предполагали колко права ще се окажете.
Всеки от тези воини е загубил родител, дете, брат или сестра, съпруга.
Всеки един от тях може да се превърне в лидер на бунта срещу нея или срещу нас.
Ако разберат какво е направила,
няма да можем да ги спрем.
Ако ли?
Как можем да го избегнем?
Единствените, които знаем историята, сме ние, вашият еретик
и съучастницата на кралицата, която е под стража.
И самата кралица.
Рано или късно хората ти ще поискат да я чуят.
Как ще й попречим да им каже истината?
Като не позволим да излезе от онази сграда като кралица.
Какво означава това?
Имаме две възможности.
Или ще излезе, след като доброволно абдикира,
благослови сестра си за своя наследница и се съгласи да й се подчинява,
или няма да излезе изобщо.
Няма да се откаже от трона, каквото и да й кажеш.
Аз не мога да я убедя да го направи.
Ще се наложи вие да опитате.
Ти си с принцеса Магра, нали?
Ловецът на вещици ме повери на теб.
Това означава, че си дал клетва за вярност или на него, или на нея.
Предполагам, че е на нея,
защото усетих неговата ненавист към теб.
Замълчи.
Довчера бях собственост на един жесток човек.
Примирявах се, защото алтернативата беше още по-лоша.
До момента, в който се появи нова.
Какво точно й дължиш?
Лоялност - може би.
Но дължиш ли й покорство,
бъдещето си, живота си?
Възможно ли е да е така?
Кралицата ми каза ясно какво ще спечеля, ако реша този проблем.
Нека изясня и на теб
какво ще спечелиш, ако ми помогнеш да го разреша.
Хубаво е да си лейтенант на принцеса,
но е много по-добре да си лейтенант на кралица.
Какво е това?
Прочети го.
Имаше време, преди всичко това да се случи,
когато ти беше в състояние да бъдеш разумна.
Помня сестра си като такъв човек.
Дойдох с надеждата, че той все още съществува,
че ще приеме трезво положението си
и ще постъпи разумно.
"Абдикирай."
Постави печата си. Обяви го.
Прочети посланието на хората си. Днес, незабавно.
И приеми, че ще живееш под мое господство, че аз ще съм ти кралица.
Имаш голямо въображение.
Идваш тук и вярваш, че настина ще ти направя тази услуга.
На мен ли?
Направи го или не го прави.
Правя ти това предложение от милост и в името на паметта на татко.
Ти решаваш дали ще го приемеш, или не.
Изборът не е мой, Магра.
Много добре го знаеш.
Това не зависи от нас,
не мога да водя преговори под смъртна заплаха
и да дам нов смисъл на живота ти.
Боговете избират кралете и кралиците.
И когато решават, смъртта става свидетел.
Иначе няма наследственост, няма власт, няма законност.
Остава жалка лъжа, приета от жалки хора.
Искаш моята божественост?
Някой да намери кураж да вземе ножа и да ми я отнеме.
Божи закон, Божи глас, Божи думи...
Невероятно е как всичко се намества
според това, което желаеш в даден момент.
Приляга ти да намериш края си на такова място.
Твърдиш, че Бог е на твоя страна,
но съдбата ще ти отнеме всичко,
което някога си твърдяла, че е твое.
Предложението да абдикираш остава.
Приеми или откажи.
Всичко зависи от теб.
Поспахте ли?
Не бих казал.
Представям си.
Оставили сте всичко познато.
Нормално е да се чувствате объркани.
Но ви уверявам, че е точно обратното.
Вече сте с близките си.
Хайде, ще ви покажа затвора.
Тук учим всеки ден.
Молив?
Всички имаме много да учим.
Нали?
Това е библиотеката.
От почти десет години събирам книгите.
Физика, математика, медицина,
история, география, машиностроене, литература.
Предците ни са били педантични в документирането
на своите познания и постижения.
Сякаш са знаели, че един ден ще ни бъдат нужни.
Искам да ви покажа много неща, всичките ни благословии.
Благословиите понякога се приемат за проклятие, нали?
Всеки ден виждаме колко потенциал се губи
в този свят и в нас самите.
И се чувстваш сам.
Наистина ли?
Знаеш какво имам предвид.
Наложи се да крием от другите всичко, което можем.
Именно.
През целия си живот пътувах и търсех други като мен.
Прекосих земята на тривантите до западните Прокълнати земи.
И на запад от Паян, чак до Атлантическия океан.
Не открих зрящи.
Виждал си океана?
Плувах в него.
Тогава защо си се върнал?
За да построя това -
цитадела на познанието
и убежище, в което да се събираме и учим в безопасност.
Ще усвоим и ще предадем на другите познанието на нашите предци.
Каза, че не си срещнал други зрящи.
Така е. Затова ви създадох.
Всички ли сме твои деца?
Да. Ти, Кофун,
Оломан, Шева.
Всички, с изключение на малките.
Те са деца на Оломан.
А майките им?
Обичат ги, както вие обичате вашата.
За нея винаги ще има място тук.
Нашата майка е мъртва.
Какво? - Ловецът на вещици я уби.
Много съжалявам.
Харесвах я.
Но не особено много, щом си я зарязал.
Кофун. - Бременна с твоите деца.
Остави ни да живеем сами.
Не си ли искал да ни видиш?
Да разбереш какви сме, що за хора сме?
Имаш право да си ядосан.
Не мога да отрека, че съжалявам
за някои от постъпките си.
Бях млад и често неразумен.
Избран съм, но не съм съвършен.
Ни най-малко.
Но аз съм избраният, Кофун. Сигурно вече ти е ясно.
Зрящо дете на слепи родители.
Роден съм, за да стана мост между света на тъмнината
и един бъдещ по-добър свят.
Мисията ни е божествена и ще бъдем запомнени.
Имената ни ще бъдат изричани до края на човешката история.
Хайде, ще ви покажа генератора.
Какво правиш?
Не се трогна за смъртта на мама.
Не е вярно.
Новината го натъжи. Тя не е била негова съпруга.
Избрал я е, за да му роди деца.
За да роди нас, Кофун. Не си справедлив с него.
И той вярва, че сме избрани да донесем светлина на света?
Избрани.
Родени.
Наричай го както искаш. Знам само, че досега живяхме в страх.
Гонеха ни хора, които трябва да се боят от нас.
Искаш да всяваш страх?
За предпочитане е пред кладата.
Готови ли сте?
Това въглища ли са?
Да, имаме мина отвъд оградата.
В земите на Паян има залежи.
Така ли захранвате светлините?
Да, ще ви покажа.
Оломан.
Добро утро.
Горенето на въглищата в бойлера създава пара под налягане.
Тя захранва турбините, които завъртат генератора и създават електричество.
Сам ли го изгради?
Да, аз го възстанових.
Оломан обаче се научи как да го накара да пее.
Добавих това - клапан за налягането.
То трябва да се контролира.
Иначе или ще липсва, или ще е в повече.
И в двата случая няма да има мощност.
Представете си какво можем да постигнем, когато станем повече.
Ще осветим цели градове.
За какво са им на слепите осветени градове?
Тези градове ще са за зрящите.
Ние сме десет души. Ами останалите?
Да ги изоставиш ли смяташ?
Не, разбира се.
Но бъди сигурен, че според природните закони
слепите са аномалия, а не ние.
Скоро ще започнат да идват при нас
да ни молят да отглеждаме зрящите им деца.
Тези деца ще бъдат обучавани в такива места.
В бъдеще ще има повече.
Бог, природата, както и да наричаш тази сила,
е решила да върне зрението на хората.
И тази отговорност е поверена на нас.
Благодаря ти, Оломан. - Да, сър.
Кофун?
Знам, че е нужно време да опознаеш Джерламарел.
За бог ли се смята, че ние сме нещо като богове?
Не сме богове, но първите от нова раса.
Тази раса ще помогне на хората да осъзнаят потенциала си,
след като 500 г. са живели като уплашени животни в мрака.
Уплашени животни ли?
Надявам се да те срещна с истинския си баща.
Разбирам те.
И на мен не ми беше леко в началото.
Още не осъзнаваш, че въпреки зрението си
през целия си живот си живял в мрак.
Дай си малко време.
Джерламарел не ни е отгледал, но ни е създал с цел.
Да върнем светлината на света. - Правилно.
Започни с тази лопата.
Ловците на вещици са убили народа ви.
Скърбим за него.
Болката в душата не е чужда и за валеяните.
Хората ми се тревожат, че ще върнете Тамакти Джун тук.
Детето ни е тежко ранено и трябва да го прегледа лечител.
Няма да издържи и ден в гората.
Ще й обърнете ли гръб?
Оставете момичето.
Но обещайте, че ще оставите следи далеч оттук.
Имаш думата ми.
Бъди смела, Боу Лайън.
Къде ще отидете?
Бог Плам знае.
Но валеяните ще бъдат добри с теб.
Устрой живота си тук.
Нищо не те чака другаде, Боу Лайън.
Носиш майка си в душата си.
Предвиждам ти дълъг живот, скъпо момиче.
Предстоят ти много пътешествия.
Тъй, тъй. - Тъй, тъй, тъй.
Моята смела лъвица.
Заставам до Баба.
Никога няма да те забравим.
Останахме само двамата, мечок.
Кои богове си разгневила, че те наказват?
Майка ми казваше, че лошите дни не са по-дълги от добрите.
И тя ли беше гадателка?
Не, обичаше да се напива.
Но това не прави урокът й по-малко ценен.
Става студено.
Да запалим огън. Ще потърся да убия нещо за вечеря.
Полковник, каква изненада.
Така ли?
Мислех, че ме очакваш
заедно с децата на Баба Вос.
Притесних се, защото не ме потърси,
както обеща на генерала.
Мислеше, че стрелците няма да ми кажат?
Щях да го направя. Имахме доста работа.
Вече сме тук. Къде са затворниците?
Защо генералът иска точно тези деца?
Трябва да изпълнявам заповедите му,
не да ги тълкувам.
Имай го предвид.
За разлика от теб, аз не работя за генерала. Партньори сме.
Самозалъгвай се, ако ти помага.
Напълно сигурен ли си, че това са децата на Баба Вос?
Пътят до тривантите е дълъг и не искаме да става грешка.
Ще получите дъщеря му - Ханиуа.
А сина? - Не.
Проблем ли има?
Не, никакъв. Стига момчето да остане тук.
Да ти напомня ли, че цялото семейство е въоръжено и сме повече от вас?
Е, тогава момичето ще бъде достатъчно.
Кофун?
Не се промъквай тук.
Говорят за нас. Защо?
Какво?
Ханиуа!
Кофун!
Баба!
Отворете!
Помощ!
Отворете!
Пуснете ме!
Ханиуа! Не!
Отворете!
Тръгвай.
Дий.
Добре ли си?
Тя беше моя дъщеря, твоя сестра.
Не намерих друг начин.
Жалко. Имаше голям потенциал.
Ами Кофун?
Какво видя?
Достатъчно.
Дълго време ги чаках.
Натъжен съм.
Направила си каквото си могла.
Не беше достатъчно.
Тя не би направила и толкова за теб.
Сигурен ли си?
Да. Напълно.
И може би не точно в този момент,
но дълбоко в себе си и ти си сигурна.
Вината не е твоя.
Баща ти би се съгласил с мен.
Ще го направя бързо.
Ловецо на вещици?
Присъстваш в живота ми, откакто се помня.
За мен е немислимо да те загубя като съветник
в живота си оттук нататък.
Допълних няколко забележки.
Ако сестра ми даде благословията си,
ще го прочета на воините, за да започнем прехода.
Към моята абдикация.
Спри! Какво правиш?
Остави го!
Тамакти Джун.
Какво направи?
Благодаря за вярната служба.
Сибет, недей.
Какво направи?
Когато едно куче те ухапе,
колкото и вярно да ти е било преди,
колкото и да го обичаш, трябва да го убиеш.
Уби и двете ни. - Едва ли.
Войниците му са отвън. Като узнаят...
Не, не е така.
Те са моя армия.
Воините ще чуят истината,
че вината му заради страданията, които понесох, го е сломила.
Отнел е собствения си живот, както повелява традицията.
Беше верен слуга до края си.
Ако двете разкажем различни истории,
това ще замъгли истината.
Ще настъпи объркване. Тогава ще загубим главите си.
Или може да излезем заедно
и да се обърна към армията с думите,
че в този тежък момент ще поведа войската редом със сестра си,
която, за пръв път, откакто царувам, ще е мой съветник.
Не се страхувай.
Тук съм.
До теб съм.
Много неща ще се променят.
Махайте се! Пуснете ме!
Успокой се, Кофун.
Какво стори на сестра ми?
Сестра ти е добре.
Даде я на тривантите.
Тривантите не са чудовищата от приказките.
Ако нямах съюз с тях,
кралицата отдавна щеше да унищожи и дома, и семейството ми.
С нашето зрение и армията на тривантите
можем да победим кралицата веднъж завинаги.
Ще са нужни години,
но скоро ще управляваме най-силната армия на континента.
Вече няма да ни гонят като псета, а ще ни почитат като богове.
Но трябва да направим жертви.
Кофун, синко, аз...
Не съм ти син, откачен негоднико!
Затваряй си устата.
Не заслужаваш дарбата, която притежаваш.
Изведете го през задния изход. Не искам децата да го виждат.
Много съжалявам.
Ще те отведат отвъд района на затвора и ще те освободят.
Ами сестра ми?
Какво ще стане със сестра ми?
Отведи всички долу и подредете провизиите.
Чакайте да ви повикам.
Не искам децата да го чуят.
Хей! - Хей!
Татко, вдясно от теб.
Вляво от теб.
Стена!
Пристигнахме ли? - Да.
Джерламарел!
Къде си?
Нали не се криеш от мен?
Виждаш ли ме?
Защото аз те надушвам.
Криеш се във вонята си като долен плъх.
Това ли е твоят Дом на просветлението?
Тук няма дървета.
Няма въздух.
Само отвратителна воня на гнило.
Твоето зрение и познания са заразата, която унищожи вида ви.
Но вие не усещате нищо.
Нищо не знаете, глупаци.
Ела и се бий с мен като мъж, страхливецо.
Баба Вос, не е нужно да се стига дотам.
Дал си момиченцето ми на тривантите.
Вината не е моя, а твоя.
Генералът я пожела, защото мисли, че е твоя дъщеря.
Кой генерал?
Идо Вос.
Идо.
Брат ти.
И ти му я даде?!
Нямах избор.
Що за човек чака 17 години да види децата си, за да ги предаде?
Боря се за човешката раса! Не може без жертви!
Те са мои деца! Ти им навреди!
Не са твои деца.
Създадени са за съдба, която не можеш да проумееш.
Така ли?
Ще ти откъсна главата!
Няма.
Негодник.
Не си мисли, че можеш да ме победиш.
Приеми, че съм глупак.
Къде си? Шибан страхливец.
Това е оръжие на древните.
Много по-ефикасно е от вашите лъкове и мечове.
Знам какво е пистолет.
Използват го мъже, лишени от смелост.
Не можеш да победиш.
Ти живееш в свят на вечен мрак.
Аз принадлежа на бъдещето и твоят вид ще бъде заличен.
Не, сега си в моя свят.
Къде си?
Навсякъде.
Не излизайте, докато не дойда.
Надушвам кръвта ти, Джерламарел.
Така ли?
И страха ти.
Надушваш ли своя?
Ще ти източа кръвта, капка по капка.
Така ще усетиш как животът те напуска.
Смърт за страхливец.
Бавна и мокра.
Тъй, тъй.
Погледни ме.
Ти си виновен.
Чакай!
Моля те! Недей!
Кофун?
Да.
Добре ли си?
Не съм.
Ловецът на вещици е мъртъв!
Той беше последен от вида си.
Воин, достатъчно честен да признае,
че е провалил кралицата си, кралството си,
боговете и самия себе си.
Не му остана друг избор, освен да умре като боец.
Това означаваше да си отиде по традиционния начин.
Беше герой докрай.
Остави на нас отговорността
да оправдаем благородната му саможертва.
Ще продължим напред.
Ще създадем нов свят.
Свят без лишения.
Свят без недоимък.
Свят без... - Свят без страх.
Свят без омраза.
Свят без предразсъдъци.
Ще тръгнем по нов, непознат за нас път.
И в този нов свят, който Тамакти Джун направи възможен,
може да няма нужда от ловци на вещици.
Сержант, тръгваме по лавандуловия път.
Интересно.
Свят без ловци на вещици означава свят без вещици.
Ще намерим близките ми.
Това не подлежи на обсъждане.
И когато ги настигнем, нашата армия няма да ги смята за бегълци.
"Нашата армия"?
Не е ли наша?
Пътят ще ни отведе до царство на зрящи ли?
В този свят ще ми бъде нужен зрящ крал,
за да ме дари със зрящи деца.
Джерламарел вече ме отблъсна веднъж.
Разбираш защо не бих направила нов опит.
Какво предлагаш?
Разкажи ми за сина си.
Тъй, тъй.
Какво виждаш, момче?
Кули от божия кост.
Никога не съм виждал толкова много.
Виждам и дим.
Парис.
Тя е тук.
Да намерим сестра ти.
Превод Анна Делчева