Hoplaa-hei!
Haniwa, Kofun, suur rõõm on teid näha.
Kas sina...
Ma olen Jerlamarel, teie isa.
Kui ma kuulsin, et kuninganna ja nõialeidjad alkenid leidsid,
pelgasin ma halvimat.
Las ma vaatan teid.
Te olete kindlasti rännakust väsinud.
Tulge, seadke ennast sisse.
Valgustuse koda.
Ma pole kunagi midagi sellist näinud.
Ma leidsin hoone tervena.
See oli kunagi vangla, kestma mõeldud.
Generaatori ehitamiseks pidin aastaid osi otsima,
aga tänu sellele on meil elektrit valguse, sooja vee ja kütte jaoks.
Kõik ootavad teid põnevusega.
Kõik?
Mina olen.
Need on teie vennad ja õed.
Haniwa, Kofun, te jõudsite kohale.
Mina olen teie vend Oloman.
See on Sheva.
Siis veel Nonni, Sammy. - Tere tulemast.
See on Sheena.
Tere tulemast.
Väga meeldiv.
Need kaks koletist siin on Hayah ja Hoveh.
Teil on kindlasti kõht tühi, toome süüa.
Selle toidu ja pere eest, kellega koos sööme,
sealhulgas meie uue venna ja õe eest,
oleme me tänulikud.
Laske hea maitsta.
Te peate nüüd välja puhkama.
Haniwa, see on sinu tuba.
Kofuni tuba on sinu kõrval.
Siin on sinu asjad. See on su voodi.
See on Claude Monet' maal.
Või mitte päris maal, see on repro.
Ilus, eks ole?
Jah, on küll.
Parima jätsin ma viimaseks.
Siin on teie dušid.
Ja selles pudelis on seep.
Vesi läheb isegi soojaks.
Jah, oleme raamatutest lugenud.
Ise proovimine pakub suuremat rahuldust kui lugemine.
Kofun, ma näitan sulle sinu tuba.
Nad tahavad, et me sedasi magame?
Küllap vist.
Miks me koos ei maga, kui oleme üks suur pere?
Ma mõtlesin sedasama.
Tule voodisse.
Nii soe, ilma igasuguse leegita.
Ma igatsen isa.
Mina igatsen teda ka.
Kas me saame veel temaga koos olla?
Ma ei tea.
Me jätsime ta just üksinda maha...
pärast kõike, mis emaga juhtus.
Ma ei tea, miks me siia tulime.
Temaga on keelatud rääkida.
Talle on keelatud läheneda. Valva teda oma elu hinnaga.
Kas hinnaks ongi elu?
Jah.
Sul oli õigus.
Sa hoiatasid, et varem või hiljem
pean ma kahetsema sinu õe valitsusaja toetamist.
Aga isegi sina ei võinud arvata, kui tuline õigus sul on.
Kõik need sõdurid kaotasid isa-ema, lapse, õe-venna, abikaasa.
Igaüks neist võib algatada mässu tema vastu või meie vastu.
Juhul kui nad kuulevad, mida ta tegi,
on seda võimatu peatada.
Juhul kui?
Kuidas seda ära hoida?
Siin teavad seda lugu ainult sina, mina, sinu nõid
ja kuninganna kaasosaline, kes on valve all.
Ja kuninganna ise.
Varem või hiljem tahavad sinu mehed kuningannast kuulda.
Kuidas me väldime loo ilmsiks tulekut?
Ta ei tohi sellest hoonest enam kuningannana väljuda.
Mida täpselt see tähendab?
See tähendab, et meil on kaks varianti.
Ta väljub sealt kas vabatahtlikult troonilt tagasi astunult,
õde oma järeltulijana õnnistades ja tema võimuga leppides...
või ta ei väljugi sealt enam.
Ta ei loobu troonist iialgi, mida iganes talle öelda.
Mina ei saagi öelda midagi, mis suudaks teda veenda.
Seega pead sina üritama.
Sa oled printsess Maghraga, eks?
Nõialeidja usaldas sind minu valvuriks.
See tähendab, et oled andnud vande kas talle või printsessile.
Eeldan, et printsessile,
sest nõialeidja suhtub sinusse ilmselge põlgusega.
Jää nüüd vait.
Eile veel olin ma kõige jõhkrama mehe omand.
Ma soostusin, sest see oli parem kui teine valik,
kuni järsku enam polnud.
Mida täpselt sa printsessile võlgned?
Lojaalsuse ehk küll.
Aga kas ka kuulekuse,
oma tuleviku ja elu?
Kuidas nii?
Kuninganna ütles otse välja, mida probleemi lahendamine mulle annab.
Ma selgitan ka sulle,
mis kasu saad sina sellest, kui aitad mul selle lahendada.
Hea on olla printsessi adjutant,
aga veel palju parem on olla kuninganna adjutant.
Mis see on?
Loe.
Enne kõike seda oli aeg,
kui sai veel loota, et sa kuulad mõistuse häält.
Ma mäletan, kui mu õde oli selline.
Ja ma loodan, et see inimene on veel sinu sees olemas.
Et sa lepid oma olukorra reaalsusega
ja teed seda, mis on mõistlik.
"Loobu troonist".
Kinnita oma pitser. Kiida see heaks.
Loe see meestele täna ette. Kohe praegu.
Ja lepi sellega, et otsuse tagajärjeks on tunnustada mind kuningannana.
Milline fantaasia see pidi olema.
Siia tulles arvata, et ma seda tõepoolest sinu pärast teen.
Minu pärast?
Tee seda või ära tee.
Ma pakun seda haletsusest ja meie isa mälestuse nimel.
Sul on vaba valik, kas otsustad sellega leppida.
Aga see pole minu valik, Maghra.
Sa tead seda.
Sellist asja ei saa lihtsalt välja kaubelda.
Mida arutada oma elu päästmise hinnaga
või sinu elule kauaigatsetud tähenduse andmiseks.
Jumalad valivad kuninga või kuninganna.
Ja kui valik on tehtud, peab Surm tunnistajaks olema
või sellel puudub järgnevus, majesteetlikkus, õigusjärgsus.
Siis on see vaid väiklaste inimeste väiklane vale.
Kui sa soovid minu jumalikkust,
peab üks teist söandama noa haarata, et see endale nõuda.
Jumala seadus, Jumala hääl, Jumala sõnad.
Hämmastav, kuidas need sobivad kokku
kõigega, mida sa mingil hetkel soovid.
Seega on sobilik, et sinu lõpp saabub sellises kohas,
kui kuulutad, et Jumala tahe on sinu poolel,
sellal kui ebaõnn jätab sind ilma kõigest,
mille üle sa vähehaaval võimu haarasid.
Troonilt tagasi astumise pakkumine on jõus.
Tee seda või ära tee.
See on ainult sinu valik.
Magada saite?
Mitte eriti.
Kujutan ette.
Te jätsite maha kõik tuttava.
Arusaadavalt olete pisut eksiteel.
Aga ma luban teile, et kõik on vastupidi.
Te olete nüüd koos perega.
Tulge, ma näitan, mis meil siin on.
Siin me õpime iga päev.
Pliiats?
Meil on nii palju õppida.
Eks ole?
Ja nüüd oleme raamatukogus.
Mul kulus ligi kümme aastat, et teoseid koguda.
Teadus, matemaatika, meditsiin,
ajalugu, geograafia, mehaanika, kirjandus.
Meie esivanemad panid kõike väga põhjalikult kirja,
et teadmised ja saavutused järeltulijatele üle anda.
Nad otsekui teadsid, et kunagi läheb meil neid vaja.
Ma tahaksin teiega nii paljusid õnnistusi jagada.
See õnnistus on vahel needuse moodi, eks?
Sest iga päev näeme me raisatud võimalusi
selles maailmas ja iseendas.
Ning tunneme end üksi.
Tõesti?
Kofun, sa tead ju küll.
Me oleme pidanud kõigi eest varjama, mida teha suudame.
Täpselt.
Mina olen enamiku elust rännanud ja otsinud teisi endasuguseid.
Ma olen ületanud Trivantese ja käinud läänepoolsel ahermaal.
Olen käinud paiade maast läänes Atlandi rannikul.
Ma pole leidnud ühtegi nägijat.
Sa oled ookeani näinud?
Olen selles ujunud.
Miks sa tagasi tulid?
Et rajada see koht.
Teadmiste tsitadell
ja pelgupaik, kuhu saame turvaliselt koguneda ja õppida.
Harida ennast ja viimaks ka teisi oma esivanemate teaduse vallas.
Aga sa ütlesid, et pole ühtegi nägijat leidnud.
Ei leidnudki. Seepärast tegin ma teid.
Kas oleme kõik su lapsed?
Jah. Sina, Kofun,
Oloman, Sheva.
Kõik peale kahe kõige pisema.
Nad on Olomani lapsed.
Ja nende emad?
Nad armastavad oma emasid, nii nagu teiegi.
Ta võib alati siia tulla.
Meie ema on surnud.
Mida? - Nõialeidjad tapsid ta.
Seda on väga kahju kuulda.
Ta meeldis mulle.
Mitte just väga. Sa jätsid ta maha.
Kofun. - Kui ta su lapsi kandis.
Me olime terve elu üksinda.
Kas sa ei tahtnud meid tunda?
Seda, kes ja millised me oleme?
Sul on põhjust nördida.
Oleks vale öelda, et ma ei kahetse
mõningate teemadega tegelemist.
Ma olin noor, tihti mõtlematu.
Väljavalitu staatus ei muuda täiuslikuks.
Ei, kaugel sellest.
Aga mind on välja valitud, Kofun. Sa pead seda nägema.
Pimedate vanemate nägemisvõimega laps.
Ma sündisin, et hakata sillaks selle pimeda maailma
ja tulevase parema ilma vahel.
Me saime jumaliku missiooni ja meid mäletatakse kaua.
Meie nimesid mainitakse läbi inimkonna tulevase ajaloo.
Tulge. Ma näitan teile generaatorit.
Mida sa teed?
Tal on ema surmast suva.
Muidugi mitte.
See uudis lõi ta rööpast välja, aga ema polnud ta naine.
Ei, ema oli lihtsalt ta laste kandja.
Meie kandja, Kofun. Sa pole praegu õiglane.
Ta uskus siis, et meid valiti maailma valgust tooma?
Valiti.
Sündisime.
Nimeta seda, kuidas tahes, aga me oleme senikaua hirmus elanud.
Meid on jälitanud inimesed, kes peaksid meid kartma.
Sa soovidki olla kardetud?
Pigem olen kardetud kui põlen nõiana.
Valmis?
Kas see on kivisüsi?
Jah, meil on teisel pool aeda oma kaevandus.
Paiade maa on kivisöerikas.
Ja see annab valgust?
Jah. Kohe näitan.
Oloman.
Hommikust.
Kivisöe põlemine katlas tekitab rõhu all auru.
See puhub turbiinidele, mis paneb generaatori pöörlema ja tekitab elektrit.
Sa ehitasid selle ise?
Jah, taastasin selle.
Aga Olomon õppis seda laulma panema.
Ma lisasin ainult rõhu vabastamise ventiili.
Rõhku tuleb kontrollida,
muidu pole seda üldse või on liiga palju.
Kummalgi juhul energiat ei saa.
Kujutage ette, mida me koos saavutame, kui meid on rohkem.
Me valgustame terveid linnu.
Mida teevad pimedate inimeste linnad valgusega?
Linnad tulevad nägijatele.
Meid on kümmekond. Aga kõik teised?
Kas nad tuleks maha jätta?
Ei, muidugi mitte, Kofun.
Aga ära unusta, et looduse suures plaanis
on hälbega pimedad, mitte meie.
Varsti pöörduvad nad meie poole
ja paluvad nägijatest lapsi sigitada.
Lapsi, keda tuleb taolises kohas harida.
Tulevikus ka teistes taolistes kohtades.
Jumal, loodus, kuidas iganes seda nimetada,
on otsustanud inimkonna nägijateks muuta.
Ja see vastutus lasub meie õlul.
Aitäh, Oloman. - Hästi.
Kofun.
Ma tean, et Jerlamareliga peab harjuma.
Kas ta peab ennast jumalaks? Peab meid kõiki jumalateks?
Ei, me pole jumalad, küll aga uue soo esimene põlv.
Inimeste naasev rass, kes suudab potentsiaali saavutada
pärast 500 aastat hirmunud loomadena pimedas elamist.
Hirmunud loomadena?
Ma loodan, et sa kohtud kunagi mu päris isaga.
Ma mõistan sind, Kofun.
Ka minul polnud siia jõudes lihtne.
Aga sa ei mõista, et kuigi näed,
oled sa terve elu pimedas elanud.
Anna aega.
Jerlamarel ei kasvatanud meid, aga tegi meid põhjusega.
Et maailma valgust tuua. - Just.
Hakatuseks võta see labidas.
Nõialeidjad mõrvasid teie rahvast.
Meie leinasime neid.
Ka siin on valeiad tundnud nende hingevalu.
Aga minu rahvas muretseb, et toote Tamacti Juni tagasi meie juurde.
Meie laps sai tõsiselt viga ja vajab ravijaid.
Ta ei pea metsas päevagi vastu.
Kas te saadate ta ära?
Jätke tüdruk siia.
Aga te peate nõustuma, et lähete siit minema.
Ma annan sõna.
Ole vapper, Vibulõvi.
Kuhu te lähete?
Jumalaleek teab.
Aga valeiad on sinu vastu head.
Sa pead endale siin uue elu punuma.
Seal mujal ei oota sind miski, Vibulõvi.
Sinu ema on su hinges.
Ma näen, et sind ootab pikk elu, kallis tüdruk.
Palju rännakuid on veel ees.
Hoplaa. - Hoplaa-hei.
Mu vapper lõvi.
Ma olen Baba kõrval.
Me ei unusta sind kunagi.
Nüüd oleme kahekesi, suur tümikas.
Mis jumalaid sa pahandasid, et seda pälvida?
Minu ema õpetas, et väga kurvad päevad ei kesta väga õnnelikest päevadest kauem.
Kas ka tema on aistija?
Ei, talle meeldis tipsutada.
Mis ei kahanda selle õppetunni väärtust.
Külmaks hakkab minema.
Teeme lõkke üles. Ma tapan meile midagi.
Kolonel. Milline üllatus.
On või?
Ma oleksin arvanud, et ootad mind
pärast Baba Vossi laste saabumist.
Ma olin mures, et sa ühendust ei võtnud,
nagu kindralile lubasid.
Arvasid, et mu vibukütid ei anna teada?
Ma pole veel jõudnud. Siin on palju tegemist.
Me oleme nüüd siin. Kus on mu vangid?
Räägi, miks kindral just nende laste vastu huvi tunneb.
Minu töö on kindrali käske täita,
mitte nendes kahelda või neid mõista.
Sinagi peaksid sellega arvestama.
Erinevalt sinust ei ole ma kindrali alluv. Me oleme partnerid.
Eks kinnita seda endale, kui lohutab.
Kas sa oled täiesti kindel, et me saame Baba Vossi lapsed?
Trivantes on kaugel ja ma ei soovi vigu teha.
Sa saad tema tütre Haniwa.
Ja poja ka? - Ei.
Kas meil on probleem?
Ei ole probleemi, kui poiss jääb siia.
Ma meenutan, et mina ja mu pere oleme relvastatud ja teie vähemuses.
Nojah siis, eks peame tüdrukuga leppima.
Kofun?
Pole vaja ringi hiilida.
Nad räägivad meist. Mispärast?
Mida?
Haniwa!
Kofun!
Baba!
Avage uks!
Appi!
Avage uks!
Laske mind välja!
Laske välja!
Haniwa! Haniwa! Ei!
Avage uks! Avage uks!
Mine.
Tõuse.
Oled kombes?
Ta oli minu tütar. Sinu õde.
Ma ei näinud teist võimalust.
Häbilugu. Tal oli potentsiaali.
Aga Kofun?
Mida tema nägi?
Piisavalt.
Ma ootasin neid kahte nii kaua.
See on muserdav.
Sa tegid, mida suutsid.
Liiga vähe.
Rohkem kui tema oleks rolle vahetades sinu heaks teinud.
Kas sa oled kindel?
Jah. Väga.
Ja praegu ehk mitte,
aga mingil määral oled ka sina.
Sina pole süüdi.
Ja sinu isa nõustuks, kui siin oleks.
Ma teen kiiresti.
Nõialeidja?
Sa oled mänginud mu elus rolli nii kaua, kui ma mäletan.
Peaaegu talumatu on mõelda, et jään su nõuanneteta
selles tulevases elus, mis mind ootab.
Ma lisasin mõne märkuse.
Kui mu õde heakskiidu annab,
loen sõduritele ette ja alustan võimu üleandmist.
Troonist loobumist.
Lõpeta! Mida sa teed?
Eemale temast!
Tamacti Jun.
Mida sa tegid?
Tänan sind teenistuse eest.
Sibeth, ei.
Mida sa tegid?
Maghra, kui koer hammustab,
siis ükskõik kui truuna sa teda mäletad,
ükskõik, kui kiindunud oled, ta tuleb magama panna.
Sa tapsid meid mõlemat. - Vaevalt.
Ta sõdurid on väljas ja sellest kuuldes...
Ei, mitte tema sõdurid.
Ta ainult laenas armee.
Ja nad kuulevad tõtt.
Et tema süütunne minu vigastuste pärast oli liiga suur, et edasi elada.
Ta võttis endalt elu vanade kommete kohaselt.
Ta oli lõpuni ustav teener.
Kui me peaksime vastukäivad lood välja käima,
varjutaks see tõtt.
Puhkeks segadus ja kaos, me mõlemad jääksime peast ilma.
Või lahkume siit kõrvuti
ja edastame sõnumi, kus ma selgitan,
et kriisi hetkel juhatan ma sõdureid koos õega enda kõrval.
Esimest korda oma valitsusajal valitsen tema nõu kuulates.
Ära karda.
Ma olen siin.
Ma olen siinsamas.
Ees ootavad suured muutused.
Eemale! Lase lahti!
Rahune maha, Kofun.
Mida sa mu õega tegid?
Su õde on terve.
Sa andsid ta trivantlastele.
Trivantlased pole koletised, kelle hirmus sind kasvatati.
Kui ma nendega koostööd ei teeks,
oleks kuninganna ammu selle koha hävitanud ja mu pere tapnud.
Meie visioon ja Trivantese armee
aitavad kuningannast lõplikult jagu saada.
See võtab aastaid,
aga peagi allub meile mandri kõige vägevam sõjavägi.
Meid ei jahita enam penidena, meid peetakse jumalateks.
Aga selleks on vaja ohvreid.
Kofun, mu poeg, ma...
Ma pole su poeg, hull värd!
Pea lõuad.
Sa ei vääri õnnistust, mis sulle anti.
Vii ta tagauksest välja. Ma ei taha, et lapsed teda näeksid.
Mul on väga kahju.
Sind viiakse hoonest välja ja võid vabalt minna.
Aga minu õde?
Aga minu õde? Aga minu õde?
Vii kõik alla ja pane sahver valmis.
Oota minu kutset.
Ma ei taha, et lapsed teda kuuleksid.
Hei! - Hei! Hei!
Isa. Paremal. Paremal.
Vasakul!
Sein!
Oleme kohal? - Jah, kohal.
Jerlamarel!
Kus sa oled?
Sa ei peida ennast ometi minu eest?
Kas sa näed mind?
Sest mina haistan sind.
Peidad ennast oma roojas nagu rotinäru.
Kas see on sinu Valgustuse koda?
Siin pole puid.
Pole õhku.
Ainult mädanevate asjade rõve hais.
Sinu silmanägemine ja teadmised on haigus, mis sinu soo hävitas.
Aga sa ei tunne midagi.
Te ei tea midagi, kõlupead.
Tule ja võitle minuga nagu mees, argpüks.
Baba Voss. See ei pea nii minema.
Sa andsid minu tütre trivantlastele.
See on sinu, mitte minu süü.
Kindral tahtis teda, sest peab teda sinu tütreks.
Mis kindral?
Edo Voss.
Edo.
Sinu vend.
Ja sa andsid tüdruku talle?
Mul polnud valikut.
Mis mees ootab oma lastega kohtumist 17 aastat, et nad siis reeta?
Ma võitlen terve inimkonna eest! Ohvrid on paratamatud!
Sa teed mu lastele viga!
Nad pole sinu lapsed.
Nad on loodud saatuse jaoks, mida sa mõista ei suuda.
Tõsi ka?
Ma rebin sul pea otsast!
Ei rebi.
Persenägu.
Sa ei looda ometi mind alistada.
Ma olen jah selline lollpea.
Kus sa oled? Kuradi argpüks.
See on iidsete inimeste relv.
Palju tõhusam nooltest ja mõõkadest.
Ma tean püsse.
See on munadeta meeste lemmikrelv.
Sa ei saa võita, Baba Voss.
Sa elad igavese pimeduse maailmas.
Mina olen tulevikust, kus sina ja sinusugused olete kõrvale heidetud.
Ei. Sa oled nüüd minu maailmas.
Kus sa oled?
Kõikjal.
Keegi ei lahku, enne kui ma tulen.
Ma haistan su verd, Jerlamarel.
Jah?
Ja sinu hirmu.
Kas sa enda oma haistad?
Ma lasen su vähehaaval verest tühjaks.
Et sa tunneksid, kuidas elu välja voolab.
Argpüksi surm.
Aeglane ja ligane.
Hoplaa-hei.
Vaata mulle otsa. Vaata.
Sina tegid seda.
Oota.
Palun! Ära tee!
Kofun?
Jah.
Oled terve?
Ei ole.
Nõialeidja on surnud!
Ta oli viimane omasugune.
Sõdur, kellel jagus au mõistmaks,
et kui ta oli vedanud alt oma kuningannat, kuningriiki,
oma valvureid ja iseennast...
oli tema ainus valik surra sõdurile vääriliselt,
mis nõuab traditsioonilist vabanemist.
Kangelane lõpuni välja.
Ta jättis meile vastutuse
see üllas ohver mõttekaks muuta.
Me rühime edasi.
Me rajame endale uue maailma.
Maailma, kus pole raskusi.
Maailma, kus valitseb küllus.
Maailma, kus... - Maailma, kus pole hirmu.
Maailma, kus pole vihkamist.
Maailma, kus pole ebausku.
See on uus tee, millesarnasel me pole varem rännanud.
Ja selles uues maailmas, mille Tamacti Juni ohver võimalikuks muutis,
ei ole nõialeidjaid enam üldse vaja.
Seersant, me suundume lavendliteele.
See oli huvitav.
Nõialeidjateta maailmas pole ka nõidu.
Me otsime mu pere üles.
See pole arutelukoht.
Ja ma ei luba neid meie armeel põgenikeks tembeldada.
"Meie" armeel?
On ju nii?
See tee viib meid nägijate riiki.
Mul on seega nägijast kuningat vaja,
et ta mulle selles ilmas nägijatest lapsi tooks.
Jerlamareli poolt juba kord ärapõlatuna
ei soovi ma mõistagi lähenemiskatseid teha.
Mida sa soovitad?
Räägi mulle oma pojast.
Hoplaa-hei.
Mida sa näed, mu poeg?
Jumalaluust torne.
Rohkem kui kunagi varem.
Seal on suitsu.
Paris.
Ta on siin.
Lähme su õde päästma.
Tõlkinud Janno Buschmann