Chet-chet!
Haniwa, Kofun, örülök, hogy látlak.
Te lennél...
Jerlamarel vagyok. Az apátok.
Amikor megtudtam, hogy Kane királynő Boszorkányvadászai ráleltek az Alkennyre,
a legrosszabbtól tartottam.
Hadd nézzelek meg benneteket!
Biztos elfáradtatok a hosszú úton.
Gyertek! Megmutatom a szállásotokat.
A Megvilágosodás Háza.
Soha nem láttam még ehhez foghatót.
Az épület szinte érintetlen volt.
Börtön volt valaha, így időtállónak építették.
Évekbe telt, mire minden alkatrészt összeguberáltam a generátorhoz,
de legalább van elektromosság, így világítás, meleg víz és fűtés is.
A többiek már alig várják, hogy találkozzanak veletek!
A többiek?
Én vagyok az.
Ismerkedjetek meg a testvéreitekkel!
Haniwa! Kofun! Hát sikerült!
Oloman vagyok, a bátyátok.
Ő Sheva.
- Aztán Nonni, Sammy. - Üdv!
Sheena.
Legyetek üdvözölve!
Örvendek.
És ez a két kis rémség Hayah és Hoveh.
Biztos megéheztetek. Kerítsünk valamiféle ételt!
Az ételért, amit eszünk, és a családért, akivel megosztjuk,
beleértve legújabb testvéreinket,
köszönetet mondunk.
Jó étvágyat!
Most pihennetek kell.
Haniwa, ez a te szobád.
Kofuné a szomszédban van.
Itt a holmid. Ez az ágyad.
Ez pedig egy Claude Monet-festmény.
Jó, nem az eredeti, csak egy repró.
De ettől még gyönyörű, igaz?
Igen, az.
A legjobbat a végére tartogattam.
Ez a zuhanyzó.
Ebben a palackban szappan van.
A vizet is melegítjük.
Igen, erről is olvastunk a könyveidben.
Megtapasztalni nagyobb élmény lesz, mint olvasni róla.
Gyere, Kofun, megmutatom a szobádat.
Azt várják, hogy ezekben az izékben aludjunk?
Úgy tűnik.
Ha egy nagy család vagyunk, hogyhogy külön alszunk?
Ugyanez jutott eszembe.
Gyere, feküdj mellém!
Milyen meleg van tűz nélkül is!
Hiányzik apa.
Nekem is.
Szerinted találkozunk még vele?
Nem tudom.
Magára hagytuk...
azután, ami anyával történt.
Nem is tudom, minek jöttünk ide.
Senki sem szólhat hozzá.
Senki sem mehet a közelébe. Úgy vigyázd, mintha az életed múlna rajta!
Ezen múlik?
Igen.
Igazad volt.
Figyelmeztettél, hogy előbb-utóbb megbánom,
hogy a nővéred rezsimét támogatom.
De azt kétlem, hogy ezt is előre láttad.
Minden egyes katonámnak odaveszett valakije. Szülő, gyerek, rokon.
Bármelyikük fellázadhat a nővéred ellen. Vagy akár ellenünk is.
Ha kiderül, mit tett,
félek, nem tudok gátat szabni neki.
Ha kiderül?
Hogy lehetne megakadályozni?
Az egészről csak neked, nekem, a boszorkányodnak
és a királynő őrizetben lévő kísérőjének van tudomása.
És persze a királynőnek.
Az embereid hamarosan hallani akarják a királynőjük szavát.
Hogy akadályozzuk meg, hogy elmondja?
Nem engedhetjük, hogy királynőként valaha is kiléphessen abból az épületből.
Mire gondolsz egészen pontosan?
Ennek két kimenetele lehet számunkra.
Vagy azzal jön elő, hogy magától lemond a trónról,
áldását adja a húga trónra lépésére és behódol neki...
vagy soha többé nem bukkan elő.
Mindegy, mit mondasz neki, soha nem fog lemondani a trónról.
Én sem fogom tudni rábeszélni.
Pedig meg kell próbálnod.
Te Maghra hercegnővel vagy, ugye?
A Boszorkányvadász rád bízta az őrizetemet.
Feltételezem, vagy hozzá, vagy a hercegnőhöz tartozol.
És inkább a nőre tennék,
érzékelve a nyilvánvaló megvetést, ami Junból sugárzik.
Jobb lenne, ha elhallgatnál.
Tegnap még brutális állatok tulajdona voltam.
Behódoltam, mert az jobb megoldás volt, mint az alternatíva...
egészen addig, míg már nem is volt olyan jó.
Mi az, amivel tartozol a hercegnőnek?
A hűségeddel, esetleg.
De az engedelmességeddel,
a jövőddel, az életeddel nem tartozhatsz.
Hogy lehet ez?
A királynő nagyon világossá tette nekem, mit nyerek a problémája megoldásával.
Hadd tegyem számodra is világossá,
mit nyersz te azzal, ha nekem segítesz.
Mert remek dolog egy hercegnő jobbkezének lenni,
de sokkal jobb ugyanezt a posztot a királynő mellett betölteni.
Ez micsoda?
Olvasd el!
Régen, jóval ezelőtt,
észérvekkel még lehetett hatni rád.
És én jól emlékszem arra a húgomra.
Azt remélem, hogy valahol mélyen benned még mindig létezik.
És elfogadja a helyzetét annak, ami.
És azt teszi, aminek értelme is van.
"Lemondani a trónról."
Pecsételd le, jegyezd ellen...
és olvasd fel az embereknek most rögtön!
Fogadd el, hogy az alattvalóm leszel, én pedig a királynőd!
Nem semmi fantázia kell az ilyesmihez.
Komolyan elhinni, hogy mindezt megteszem érted.
Értem?
Megteszed vagy sem, nekem mindegy.
Csak apánk emléke miatt és szánalomból ajánlottam fel.
Hogy elfogadod-e, az már a te döntésed.
De nem az, Maghra.
Ezt pontosan tudod.
Ezt nem lehet csak úgy elcsereberélni.
Kényszer hatására, az életemet mentve,
vagy egy régi vágyad teljesítése végett csak úgy átengedni.
Az istenek döntik el, ki uralkodhat.
És amikor meghozzák döntésüket, annak a Halál a tanúja,
vagy nincs öröklés, törvényesség és uralkodó sem,
csak piti alakok kicsinyes hazugsága!
Ha az én istenségem kell,
akkor legyen annyi vér a pucátokban, hogy ragadjatok tőrt, és vegyétek el!
Isten törvénye, Isten hangja, Isten szavai.
Csodás, ahogy mindig egybeesnek azzal,
amit te éppen akarsz egy adott pillanatban.
Sorsszerű tehát, hogy egy ilyen helyen végzed,
azt hangoztatva, hogy Isten akarata veled van,
miközben a balszerencse apránként foszt meg
mindentől, amit valaha magadénak mondhattál.
Az ajánlat áll. Lemondhatsz a trónról.
Megteszed, nem teszed,
csak tőled függ.
Jól aludtatok?
Nem igazán.
Elhiszem.
Magatok mögött hagytatok minden ismerős dolgot.
Teljesen természetes, ha elveszettnek érzitek magatokat.
Higgyétek el nekem, hogy teljesen más a helyzet!
Most már a családotokkal vagytok.
Gyertek! Körbeviszlek benneteket.
Itt tanulunk mindennap.
Adsz egy ceruzát?
Oly' sok mindent kell megtanulnunk!
Igaz?
Ez pedig a könyvtár.
Tíz évembe telt, mire összegyűjtöttem a könyveket.
Fizika, kémia, matematika, orvostudomány,
történelem, földrajz, irodalom, gépészet.
Őseink nagyon aprólékosan dokumentálták
tudásukat és sikereiket az utókornak.
Mintha sejtették volna, hogy egyszer még jól fog jönni.
Annyi mindent meg akarok osztani veletek, az áldásnak köszönhetően!
Áldás, de sokszor átoknak érzitek, ugye?
Mert mindennap látjuk az elfecsérelt tehetséget
magunkban és a világ többi részében is.
És egyedül is érzed magad.
Tényleg?
Kofun, te érted, mire gondolok.
Mindenki előtt el kellett titkolnunk a tudásunkat.
Pontosan.
Életem javarészében a világot jártam, olyanok után kutatva, mint én vagyok.
Átkeltem a Trivantokon, elmentem a nyugati Sivár földekig.
A Payan-vidéktől az Atlanti-óceánig.
Egy másik látót sem találtam.
Te láttad az óceánt?
Úsztam is benne!
Miért tértél vissza?
Hogy ezt létrehozzam.
A tudás fellegvárát.
Egy menedéket, ahol zavartalanul összegyűlhetünk tanulni.
Ahol először mi tanulunk, majd átadhatjuk elődeink tudását másoknak.
Azt mondtad, nem találtál másik látót.
Nem is. Ezért lettetek ti.
Itt mindenki a te gyereked?
Igen. Te, Kofun,
Oloman, Sheva...
Kivé a két csöppséget.
Ők Olomanéi.
És az anyák?
Mindenki pont úgy szereti az anyját, ahogy ti.
És itt mindig van neki hely.
Anyánk meghalt.
- Micsoda? - A Boszorkányvadászok ölték meg.
Ezt sajnálattal hallom.
Nagyon kedveltem őt.
Annyira azért nem. Hiszen magára hagytad.
- Kofun! - A gyerekeiddel terhesen.
Minket is magunkra hagytál egy életre.
Nem is akartál megismerni minket?
Hogy kik vagyunk és mire vagyunk képesek?
Teljes joggal vagytok zaklatottak.
Hazudnék, ha azt mondanám, nem sajnálom,
ahogy a helyzeteket kezeltem.
Fiatal voltam és javarészt meggondolatlan.
Attól, hogy kiválasztott vagyok, még közel sem lettem tökéletes.
Nagyon nem.
De kiválasztott vagyok, Kofun, ezt neked is be kell látnod.
Látó gyermek, vak szülőktől.
Arra születtem, hogy én legyek a híd a mostani, sötét világ
és egy eljövendő, jobb világ között.
Isteni küldetést kaptunk. És emlékezni fognak ránk.
A nevünket a emberiség mindörökké emlegetni fogja.
Gyertek! Megmutatom a generátort.
Mit művelsz?
Nem is érdekli, hogy anya meghalt.
Dehogynem érdekli.
Láthatóan felzaklatta, de nem volt a felesége.
Nem, csak arra kellet, hogy kihordja a gyerekeit.
Minket, Kofun. Ebben most nincs igazad.
Mert azt hiszi, kiválasztottként hozzuk el a fényt a világba?
Kiválasztott.
Erre született.
Nevezd, ahogy akarod! Én csak azt tudom, hogy idáig félelemben éltük az életünk.
Azok vadásztak ránk, akiknek félniük kellett volna tőlünk.
Azt akarod, hogy féljenek tőled?
Inkább, mint megégessenek boszorkányként.
Mehetünk?
Ez mind szén?
Igen, van egy bányánk a kerítésen túl.
A Payanok földje szénben gazdag.
Így van áram a fényekhez?
Igen. Megmutatom.
Oloman.
Jó reggelt!
A szén elégetése a kazánban nyomás alatti gőzt termel.
A gőz a turbinákon keresztül forgatja a generátort, ami elektromosságot termel.
Ezt egyedül építetted?
Igen. Én építettem újjá,
de Oloman kezében muzsikál igazán jól.
Én csak ezt tettem hozzá. Nyomáskiegyenlítő szelep.
A nyomást kontrollálni kell,
ellenkező esetben vagy túl sok lesz, vagy kevés.
De energia egyik esetben sincs.
Gondoljatok bele, mit érhetünk el, amint többen leszünk!
Egész városokat megvilágíthatunk!
És mit kezd egy városnyi vak ember azzal a sok fénnyel?
A városok a látóknak épülnek.
Vagyunk úgy tízen. Mi lesz mindenki mással?
Ők kimaradnak ebből?
Nem, dehogyis, Kofun!
De azt ne feledd, hogy a természet rendjében
a vakok az aberrációk, nem mi.
És hamarosan eljönnek majd hozzánk,
és látó utódokat kérnek.
Akiket majd egy ilyen helyen kell oktatni.
A jövőben pedig egyre több, ehhez hasonló helyen.
Mindegy, minek hívjuk, Istennek vagy természetnek,
úgy döntött, visszaadja az emberiség látását.
És ezt a felelősséget a mi vállunkra rakta.
- Köszönöm, Olomon! - Igenis, uram!
Kofun!
Jerlamarel stílusát nehéz megszokni.
Azt hiszi, isten? Hogy mi is azok vagyunk?
Nem, nem isten, csak egy új faj első embere.
Mi pedig a visszatérő emberek, akik segítenek fajunk képességeit
ismét kihasználni, miután 500 éven át ijedt állatokként éltünk a sötétben.
Ijedt állatokként?
Remélem, egyszer majd összefutsz a valódi apámmal.
Megértelek, Kofun, tényleg.
Nekem sem volt könnyű, amikor idekerültem.
De azt meg kell értened, hogy ugyan látsz,
mégis sötétségben élted le az életed.
Légy egy kicsit türelmesebb!
Ugyan nem Jerlamarel nevelt minket, de céllal nemzett mindegyikőnket.
- Hogy visszahozzuk a fényt a világba. - Pontosan.
Első lépésként fogd ez a lapátot!
A Boszorkányvadászok legyilkolták a népeteket.
Mi is siratjuk őket.
A Valeya törzs jól ismeri a fájdalmukat.
De attól félünk, jelenlétetek visszavezeti Tamacti Junt hozzánk.
A gyermek megsebesült. Gyógyítóra van szüksége.
A vadonban egy napig sem bírja.
Elkülditek?
A lányt hagyjátok itt!
De ti ketten olyan nyomokat hagyjatok, melyek innen elvezetnek!
A szavamat adom.
Légy bátor, Oroszlánom!
Hová mentek?
Azt csak az Isteni Láng tudja.
De a valeyák jók lesznek hozzád.
Maradj itt, élj velük tovább!
A világ már nem tartogat neked semmit.
Anyád ott van a lelkedben veled.
Hosszú életet álmodom neked, te lány!
Sok-sok kalandos úttal!
- Chet-chet. - Chet-chet-chet.
Én bátor oroszlánom!
Én Babával vagyok.
Soha nem felejtelek el!
Na, ketten maradtunk, te nagy melák.
Melyik istent dühítetted fel, hogy így elbánt veled?
Anyám szerint, a nagyon szomorú napok nem tartanak tovább, mint a boldogak.
Ő is látnok?
Nem, ő ivott.
Amitől a lecke még éppoly értékes.
Kezd hűvös lenni.
Gyújtsunk tüzet! És vadászni is muszáj.
Ezredes! Micsoda meglepetés!
Valóban?
Azt hittem, számítottál a jövetelemre,
így, hogy Baba Voss gyerekei megérkeztek.
Sőt, picit aggódtam is, hogy nem jelezted érkezésüket,
pedig ezt ígérted a tábornoknak.
Azt hitted, az íjászaim nem értesítenek?
Volt egy kis felfordulás, de hamarosan üzentem volna.
Nos, mi elébe jöttünk ennek. Hol vannak a foglyaim?
Mondd, miért pont ez a két gyerek olyan fontos a tábornoknak?
Az én dolgom, hogy végrehajtsam a parancsát,
nem a megkérdőjelezése vagy a megértése.
Ezt akár te is megszívlelhetnéd.
Veled ellentétben én nem neki dolgozom, hanem vele. Társak vagyunk.
Hitegesd csak magad, ha attól jobb.
Biztos vagy abban, hogy ezek Baba Voss gyerekei?
Hosszú az út vissza, nem akarom feleslegesen megtenni.
A lányát megkapod. Haniwa a neve.
- És a fiút? - Őt nem.
Bajunk lesz egymással?
Nem, dehogyis! Ha a fiú marad, semmi problémánk nem lesz.
Ha elfelejtetted volna, többen vagyunk, és fegyvereink is vannak.
Úgy látszik, be kell érjem a lánnyal.
Kofun?
Itt nem kell lopakodnod.
Rólunk beszélnek! Vajon miért?
Micsoda?
Haniwa!
Kofun!
Baba!
Nyisd ki az ajtót!
Segítség!
Nyisd ki!
Eresszetek ki!
Haniwa! Ne!
Nyissátok ki!
Menjetek!
Gyí!
Jól vagy?
A lányom. A húgod.
De nem volt más megoldás.
Kár. Nagy lehetőségek rejlettek benne.
Mi lesz Kofunnal?
Mit látott?
Eleget.
Nagyon sokat vártam rájuk.
Rémesen idegesítő.
Megtetted, amit lehetett.
De nem eleget.
Többet, mint amit ő tett volna érted a helyedben.
Biztos vagy ebben?
Nagyon is.
És ugyan ebben a pillanatban nem,
de legbelül te is tudod.
Nem tehetsz róla.
És ezzel apád is egyetértene, ha itt lenne.
Gyors leszek.
Boszorkányvadász?
Az életem része vagy, amióta az eszemet tudom.
Szinte elképzelhetetlennek tűnik, hogy nem adsz többé tanácsot nekem
abban a jövőben, ami rám vár.
Tettem hozzá pár dolgot.
Amennyiben a húgom jóváhagyja őket,
felolvasom a katonák előtt, és kezdhetjük.
A trónfosztásomat.
Állj! Mit csinálsz?
Hagyd békén!
Tamacti Jun.
Mit tettél?
Köszönöm a szolgálatodat.
Sibeth, ne!
Mit tettél?
Maghra, amint egy kutya harapós lesz,
mindegy, milyen hűséges is volt valaha,
mindegy, mennyire szereted, végezned kell vele.
- Aláírtad a halálos ítéletünket. - Ugyan már!
A serege kint vár. És ha megtudják...
Nem, nem az övé.
Kölcsönvette.
És a sereg megtudja az igazságot:
a bűntudata, amit sérüléseim mértéke miatt érzett, túl sok volt.
A hagyományoknak megfelelően végzett magával.
Hű szolgám volt mindvégig.
Na mármost, ha a te történeted nem egyezik az enyémmel,
az csak az igazságot ködösítené.
Zavar üti fel a fejét, aztán jön a káosz, és valószínűleg a fejünket veszik.
Vagy kéz a kézben kisétálunk,
és felolvassuk az üzenetet, amiben az áll,
hogy ezekben a vészterhes időkben húgommal az oldalamon vezetem a sereget.
Uralkodásom alatt először testvérem tanácsadóként segít majd kormányoznom.
Ne félj!
Itt vagyok!
Itt vagyok melletted.
Oly sok minden változik meg hamarosan!
Eresszetek! Takarodjatok!
Higgadj le, Kofun!
Mit tettél a testvéremmel?
Kutya baja.
A trivantiaiaknak adtad!
Nem olyan rémes népek azok, mint beléd verték.
Ha nem kötök velük egyezséget,
a királynő már régen elpusztította volna ezt a helyet és minket is.
De a látásunkkal támogatott seregük
egy életre leszámolhat a királynővel.
Évekbe fog telni,
de hamarosan a miénk lesz a legerősebb hadsereg a kontinensen.
Nem kutyaként vadásznak majd ránk, hanem istenként tisztelnek.
De ehhez áldozatot kell hozni.
Kofun, fiam...
Nem vagyok a fiad, te őrült fasz!
Befogod a szádat!
Meg sem érdemled az áldást, amiben részesültél!
Hátul vigyétek ki! Nem akarom, hogy a gyerekek is lássák!
Nagyon sajnálom!
Elvisznek a létesítmény határáig, és mehetsz, ahová akarsz.
És a húgom?
Mi van a húgommal?
Vigyél le mindenkit! Tegyetek rendet a kamrában!
Majd üzenek.
Nem akarom, hogy a gyerekek hallják.
Hé!
Apa! Jobbra! A jobboldalon!
Balra!
Fal!
- Itt vagyunk? - Igen.
Jerlamarel!
Merre vagy?
Ugye, nem bujkálsz előlem?
Látsz engem?
Én érzem a szagodat!
A mocsokban bujkálsz, mint egy patkány.
Ez a te Megvilágosodásod Háza?
Se fa...
se levegő.
Csak a rothadás gennyes bűze.
A látásod és a tudásod egy betegség, ami eltörölte a fajtádat.
De nem érzel semmit.
Nem tudtok ti semmit.
Gyere elő, és küzdj meg velem, mint férfi a férfival, te gyáva szar!
Baba Voss! Meg tudjuk mi ezt oldani másképp is.
A trivantiaiaknak adtad a kislányomat!
Nem az én hibám, hanem a tiéd!
A tábornoknak csak azért kell, mert azt hiszi, a te lányod!
Milyen tábornok?
Edo Voss.
Edo.
A testvéred.
És te meg csak úgy odaadtad neki?
Nem volt más választásom.
Milyen ember vár 17 évet a gyerekeire, csak hogy elárulhassa őket?
Én az egész emberiségért harcolok! Áldozatokat kell hozni!
Ők a gyerekeim. Te bántod őket!
Nem a te gyerekeid!
Olyan sorsot kell betölteniük, amit nem érhetsz fel ésszel.
Nem mondod!
Letépem a fejed, baszd meg!
Dehogy fogod!
Te rohadék!
Nem gondolhattad komolyan, hogy legyőzhetsz.
De, én ennyire hülye vagyok.
Hol vagy? Gyáva szar!
Az ősök fegyvere.
Sokkal hatékonyabb, mint az íj és a kard.
Tudom, mi az a lőfegyver.
A gyávák fegyvere.
Nem győzhetsz, Baba Voss.
A te világodban állandóan sötét van.
Én meg egy olyan jövőhöz tartozom, amiben neked és a fajtádnak nincs helye.
Ó, jaj! Most te kerültél át az én világomba.
Hol vagy?
Mindenütt.
Senki nem mozdul, míg vissza nem térek.
Érzem a véred szagát, Jerlamarel.
Tényleg?
És a félelmed bűzét.
Te érzed a sajátodét?
Kivéreztetlek. Lassan.
Hogy érezd, ahogy az élet távozik belőled.
Egy gyáva szar így hal meg.
Lassan és nedvesen.
Chet-chet.
Nézz rám!
Ezt te tetted!
Várj!
Ne! Kérlek!
Kofun?
Igen?
Jól vagy?
Nem.
A Boszorkányvadász halott!
Fajtája utolsó példánya volt.
Egy katona, akiben volt annyi becsület,
hogy amikor rádöbbent, hogy cserbenhagyta királynőjét, hazáját,
isteneit és önmagát...
akkor az egyetlen kiutat választotta: a katonahalált.
A hagyományoknak megfelelően ment el.
Hősként az utolsó pillanatig.
Ez ránk azt a terhet rakja,
hogy megfeleljünk e nemes tettnek.
Így megyünk tovább, rendületlenül.
Új világot építünk magunknak.
Amiben nem lesz szenvedés.
Nem lesz szükség.
- Nem lesz... - Nem lesz félelem.
Nem lesz gyűlölet.
Nem lesznek babonák.
Olyan úton indulunk el, amilyenen még soha senki előttünk.
És ebben az új világban, amit Tamacti Jun áldozata tett lehetővé,
már nem lesz szükség Boszorkányvadászokra.
Őrmester! Irány a Levendula út!
Ez érdekes volt.
Ha nincsenek Boszorkányvadászok, akkor boszorkányok sem.
Megkeressük a családomat.
Ez nem alku tárgya.
A seregünk nem kezelheti szökevényként őket.
A seregünk? Többes szám?
Tán nem így van?
Szóval az út a látók királyságába vezet.
Nem ártana egy látó király sem,
hogy látó gyermekekkel áldjon meg.
Mivel Jerlamarel egyszer már kikosarazott,
megértheted, miért nem vágnék bele abba a kalandba még egyszer.
Mit javasolsz?
Mesélj a fiadról!
Chet-chet.
Mit látsz, fiam?
Isteni csontokat halomban.
Soha nem láttam még ennyit.
És valami füstöl.
Paris?
Itt van Haniwa.
Menjünk el a húgodért!
A feliratot fordította: Varga Attila