Chet-chet!
Chet-chet-chet!
Haniwa, Kofun, så glad jeg er for å se dere.
Er du...
Jeg er Jerlamarel. Faren deres.
Da jeg hørte dronningen og heksejegerne hennes fant alkennyene,
fryktet jeg det verste.
Få se på dere.
Dere må være utslitt etter reisen.
Kom. Jeg skal hjelpe dere til rette.
Opplysningens hus.
Jeg har aldri sett noe lignende.
Jeg fant bygningen nesten intakt.
Det var en gang et fengsel, så det var bygd for å vare.
Det tok årevis å finne deler til å bygge en generator,
men på grunn av den har vi elektrisitet til lys, varmt vann, varme.
Alle er så spente på å treffe dere.
Alle?
Det er meg.
Møt deres brødre og søstre.
Haniwa, Kofun, dere klarte det.
Jeg er Oloman, broren din.
Dette er Sheva.
-Det er Nonni, Sammy. -Velkommen.
Dette er Sheena.
Velkommen.
Hyggelig å møte deg.
Og de to monstrene her er Hayah og Hoveh.
Dere må være sultne. La oss få noe mat.
For maten vi spiser og familien vi spiser med,
inkludert vår nye bror og søster,
takker vi.
Dere kan begynne.
Nå må dere få hvile.
Haniwa, dette er ditt rom.
Kofuns er rett ved siden av.
Her er tingene dine. Dette er sengen din.
Det er et maleri av Claude Monet.
Det er ikke egentlig et maleri. Det er en kopi.
Det er vakkert, ikke sant?
Ja.
Og jeg sparte det beste til sist.
Dette er dusjen deres.
Og denne flasken her er såpen deres.
Vannet blir til og med oppvarmet.
Ja. Vi leste om det i bøkene.
Dette blir nok bedre enn å lese om det.
Kom, Kofun. Jeg skal vise deg rommet ditt.
Forventer de at vi sover i de greiene?
Jeg tror det.
Hvis vi er en stor familie, hvorfor sover vi ikke sammen?
Jeg tenkte det samme.
Her. Kom hit.
Så varmt uten ild.
Jeg savner far.
Jeg også.
Tror du vi noen gang får være med ham igjen?
Jeg vet ikke.
Vi etterlot ham alene...
...etter alt som skjedde med mor.
Jeg vet ikke hvorfor vi kom hit.
Ingen snakker med henne.
Ingen kommer nær henne. Pass på henne som det gjaldt livet.
Gjør det?
Ja.
Du hadde rett.
Du advarte meg at jeg før eller senere
ville angre min støtte av din søsters fortsatte herredømme.
Men jeg tviler på at selv du kunne spå hvor rett du ville få.
Hver og en av disse soldatene mistet en forelder, barn, søsken, ektefelle.
Hver og en av dem kunne ledet et mytteri mot henne... eller oss.
Hvis de fant ut hva hun hadde gjort,
frykter jeg det blir uunngåelig.
Hvis?
Hvordan kan det hindres?
De eneste som kjenner historien er du, jeg, din heks
og dronningens sammensvorne, som nå er under bevoktning.
Og dronningen selv.
Før eller siden vil mennene ønske å høre fra dronningen sin.
Og hvordan hindrer vi at historien kommer ut da?
Hun kan ikke tillates å komme ut av den bygningen som dronning igjen.
Hva betyr egentlig det?
Det betyr at det er to mulige utfall for oss.
Enten kommer hun ut etter frivillig abdikasjon,
velsigner sin søster som sin etterfølger og går med på å ledes av henne,
eller hun kommer aldri ut.
Hun vil aldri gi fra seg tronen uansett hva du sier til henne.
Intet jeg sier vil overtale henne til det.
Så du må prøve.
Du er med prinsesse Maghra, ikke sant?
Heksejegeren betror deg ansvaret for meg.
Det gjør deg svoren til enten henne eller ham.
Jeg antar det er til henne,
gitt forakten han klart har til deg.
Du bør være stille nå.
Senest i går tilhørte jeg de mest brutale av menn.
Jeg overga meg, for det var bedre enn alternativet...
...helt til det ikke var det.
Hva skylder du henne egentlig?
Kanskje din lojalitet?
Men din lydighet,
din fremtid, ditt liv?
Hvorfor det?
Dronningen har gjort det klart hva jeg vinner på å løse dette problemet.
La meg gjøre det klart for deg
hva du vinner hvis du hjelper meg å løse det.
Det er fint å være en prinsesses nestkommanderende.
men det er mye bedre å være det for en dronning.
Hva er dette?
Les det.
Det var en tid, før dette,
hvor det kunne forventes fornuft av deg.
Jeg husker den versjonen av min søster.
Og jeg er her med håp om at hun fortsatt bor i deg.
Og at hun aksepterer realitetene
og gjør det rette.
"Abdisere tronen."
Sett ditt segl. Bekreft det.
Les det til mennene i dag, straks.
Og aksepter følgene av at du vil leve under min ledelse som dronning.
For en fantasi dette må ha vært.
Å gå inn hit og tro at jeg faktisk ville gjøre dette for deg.
For meg?
Gjør det. Ikke gjør det.
Jeg tilbyr deg dette av nåde og til ære for vår fars minne.
Om du velger å akseptere det eller ei, det er ditt valg.
Men det er ikke mitt valg, Maghra.
Det vet du.
Det er bare ikke noe som kan kjøpslås vekk.
Forhandlet under tvang for å redde mitt liv
eller for å gi noen etterlengtet mening for deg.
Kun gudene velger konge eller dronning.
Og når de gjør, må det bevitnes av døden.
Ellers er det ingen arvefølge ingen majestet, ingen legitimitet.
Bare en ussel løgn godkjent av simple folk.
Hvis du ønsker min hellighet,
må en av dere ha mot til å gripe en kniv å komme og ta den.
Guds lov, Guds stemme, Guds ord.
Det er utrolig hvordan de passer sammen,
men hva du enn måtte ønske til enhver tid.
Da er det jo passende at du møter ditt endelikt på et sted som dette,
ved å erklære Guds ord på din side
når ulykken tar fra deg alt
som du en gang gjorde krav på bit for bit.
Tilbudet om abdikasjon gjelder ennå.
Gjør det, ikke gjør det.
Det er helt opp til deg.
Fikk dere sovet?
Egentlig ikke.
Det skjønner jeg.
Dere har forlatt alt dere kjenner.
Det er naturlig å føle seg litt villfaren.
Men jeg lover, det motsatte er tilfellet.
Dere er hos familien nå.
Kom. Få en omvisning.
Her studerer vi hver dag.
Blyant?
Vi har alle mye å lære.
Ikke sant?
Og her er vi. Librariet.
Det tok meg nesten ti år å få alle disse bøkene hit.
Vitenskap, matematikk, medisin,
historie, geografi, teknologi, litteratur.
Våre forfedre var svært nøye med å dokumentere
sin kunnskap og sine meritter for ettertiden.
Det er nesten som de visste at vi ville trenge dem en dag.
Det er så mye jeg vil dele med dere, denne vår velsignelse.
Denne velsignelsen kan ofte oppleves som en forbannelse, ikke sant?
For hver dag ser vi alle de bortkastede mulighetene
i verden og i oss selv.
Og du føler deg alene.
Virkelig?
Kofun, du skjønner vel det.
Vi har måttet skjule alt vi kan få til for alle.
Nettopp.
Jeg har brukt det meste av livet på leting etter andre som meg.
Og jeg har krysset Trivantes hele veien til Vestre ødeland.
Og vest for Payan hele veien til Atlanterhavet.
Jeg har aldri funnet en seende.
Har du sett havet?
Jeg har svømt i det.
Hvorfor kom du tilbake?
For å bygge dette.
En kunnskapens festning
og et tilfluktsted hvor vi trygt kunne samles for å lære.
Å lære oss selv og etter hvert andre om våre forfedres vitenskap.
Men du sa du aldri fant andre med syn?
Jeg gjorde ikke det. Så jeg laget dere.
Er vi alle dine barn?
Ja. Du, Kofun,
Oloman, Sheva.
Alle unntatt de to små.
De er Olomans.
Og mødrene deres?
De elsker sine mødre som dere elsker deres.
Og hun er alltid velkommen.
Moren vår er død.
-Hva? -Hun ble drept av heksejegerne.
Det er jeg veldig lei for å høre.
Jeg likte henne veldig godt.
Ikke så veldig. Du forlot henne jo.
-Kofun. -Gravid med barna dine.
Du forlot oss hele livet.
Ville du ikke kjenne oss?
Hvem vi var, hva vi likte?
Dere har grunn til å være opprørte.
Jeg ville løyet om jeg sier jeg ikke angret
måten jeg håndterte noe av dette.
Jeg var ung. Ofte uklok.
Å være utvalgt gjør meg ikke perfekt.
Nei, langt ifra.
Men jeg ble valgt, Kofun. Det må du skjønne.
Et seende barn med blinde foreldre.
Jeg ble født for å være en bro mellom den mørke verden
og en ny og bedre.
Vi har fått en hellig oppgave. Og vi vil bli husket.
Våre navn vil nevnes for resten av historien.
Kom. Jeg skal vise dere generatoren.
Hva gjør du?
Han bryr seg ikke om at mor er død.
Så klart han gjør det.
Han var tydelig opprørt over det, men hun var ikke konen hans.
Nei, bare en som kunne føde barna hans.
Føde oss, Kofun. Jeg syns ikke du er helt rettferdig.
Så han trodde vi var utvalgt til å bringe lys til verden?
Utvalgt.
Født.
Kall det hva du vil. Jeg vet bare at til nå har vi levd et liv i frykt.
Jaktet av mennesker som virkelig burde frykte oss.
Vent, vil du bli fryktet?
Heller det enn å brennes som heks.
Klare?
Er alt det der kull?
Ja, vi har vår egen gruve like utenfor gjerdene.
Payan er rikt på kull.
Er det sånn du gir strøm til lysene?
Ja. La meg vise dere.
Oloman.
God morgen.
Brenningen av kullet i kjelen lager damp under trykk.
Det blåses inn i turbinene som snurrer generatoren som lager elektrisitet.
Laget du denne alene?
Ja. Jeg gjenoppbygget den.
Men Oloman er den som lærte å virkelig få den til å synge.
Jeg bare la til denne. Trykkventil.
Trykket må nemlig kunne styres,
ellers får du ingenting eller alt for mye.
Uansett, ingen strøm.
Tenk hva vi kan oppnå når vi blir flere.
Vi kan belyse hele byer.
Hva skal byer med blinde gjøre med alt det lyset?
Dette blir byer for de seende.
Det er omtrent ti av oss. Hva med alle andre?
Er planen din å forlate dem?
Nei, så klart ikke, Kofun.
Men vit at i naturens orden
viker de blinde fra normen, ikke oss.
Og snart vil de komme til oss
for å be oss avle barn som ser.
Barn som må utdannes på et sted som dette.
Og i fremtiden, andre slike steder.
Gud, naturen, hva du enn måtte kalle det,
har valgt å gi synsevnen tilbake til menneskeheten.
Og dette ansvaret er gitt oss.
-Takk, Oloman. -Ja, sir.
Kofun.
Jeg skjønner det kan ta sin tid å venne seg til Jerlamarel.
Tror han at han er en slags gud? At vi alle er guder?
Nei, ikke guder, men de første av sitt slag.
En menneskerase som vender tilbake for å realisere våre sanne evner
etter å ha levd som skremte dyr i mørket i 500 år.
Skremte dyr?
Jeg håper du møter den ordentlige faren min en dag.
Jeg skjønner, Kofun.
Det var ikke noe lettere for meg da jeg kom hit.
Men det du ikke skjønner er at selv om du kan se,
så har du levd der ute i mørket hele livet.
Ta tiden til hjelp.
Han har nok ikke oppdratt oss, men han har lagd oss av en grunn.
-Å bringe lyset tilbake til verden. -Nettopp.
Du kan begynne med å ta denne spaden.
Heksejegerne myrdet folket ditt.
For dem sørger vi.
Også her har valeyaene følt deres sjelers smerte.
Men mitt folk er redd du vil føre Tamacti Jun tilbake til oss.
Vårt barn er stygt skadd og trenger helbredere.
Hun overlever knapt en dag i villmarken.
Ville dere støtt henne bort?
Jenta kan bli.
Men dere må lage spor som leder bort herfra.
Jeg lover.
Modige Bow Lion.
Hvor drar dere?
Gudsflammen vet.
Men valeyaene vil behandle deg godt.
Du må skape et liv her.
Det er ikke noe for deg der ute.
Din mor er i din sjel.
Jeg drømmer et langt liv til deg, kjære jente.
Med mange kommende reiser.
-Chet-chet. -Chet-chet-chet.
Min modige løve.
Jeg støtter Baba.
Vi vil aldri glemme deg.
Det er bare deg og meg nå, din store klump.
Hvilke guder terget du for å fortjene dette?
Mor lærte meg at triste dager ikke varer lenger enn gode.
Er hun også spåer?
Nei. Hun likte å bli full.
Uten at det gjør lærdommen mindre verdifull.
Det blir kaldt.
Vi burde gjøre opp ild. Jeg finner noe å avlive.
Oberst. For en overraskelse.
Er det?
Jeg trodde du ventet meg
siden Baba Voss' barn er ankommet.
Faktisk var jeg litt redd du ikke tok kontakt
slik du lovet generalen.
Trodde du ikke bueskytterne mine ville gi beskjed?
Jeg skulle, men det har vært litt hektisk her.
Vi er her nå. Hvor er fangene mine?
Hvorfor er generalen så opptatt av disse to?
Det er min jobb å følge generalens ordre,
ikke å stille spørsmål eller å forstå dem.
Du burde vurdere det.
Til forskjell fra deg jobber jeg ikke for generalen. Vi er partnere.
Tro det hvis det hjelper.
Er du sikker på at det er Baba Voss' barn vi får?
Det er langt til Trivantes, og vi vil unngå feil.
Du får datteren hans, Haniwa.
-Og sønnen? -Nei.
Blir dette vanskelig?
Nei, ikke så lenge gutten blir her.
Bør jeg minne deg om at min familie er bevæpnet og dere er i mindretall?
I så fall bør det holde med jenta.
Kofun?
Du trenger ikke liste.
De snakker om oss. Hvorfor?
Hva?
Haniwa!
Kofun!
Baba!
Åpne døra!
Kjør.
Hypp.
Går det bra?
Hun var datteren min. Din søster.
Jeg så bare ingen annen utvei.
Synd. Hun hadde stort potensial.
Hva med Kofun?
Hva så han?
Nok.
Jeg ventet så lenge på disse to.
Det er svært opprørende.
Du gjorde hva du kunne.
Ikke nok.
Mer enn hun ville gjort for deg om rollene var byttet.
Er du sikker på det?
Ja. Svært.
Kanskje ikke akkurat nå,
men på en måte er du det også.
Du kan ikke klandres.
Og om din far var her, ville han samtykket.
Jeg skal være rask.
Heksejeger?
Du har vært et fast punkt i mitt liv så lenge jeg kan huske.
Det blir nesten ufattelig å ikke ha deg som rådgiver
i mitt kommende liv.
Jeg har tilføyd litt.
Om min søster tillater,
så leser jeg dem til soldatene innen overgangen.
Min abdikasjon.
Stopp! Hva gjør du?
Gå vekk fra ham!
Tamacti Jun.
Hva har du gjort?
Takk for din tjeneste.
Sibeth, nei.
Hva har du gjort?
Maghra, straks en hund biter,
uansett hvor lojal du husker han var,
uansett dine følelser for ham, så må han avlives.
-Du har drept oss begge. -Neppe.
Hæren hans venter ute, og når de oppdager at...
Nei, nei, nei. Ikke hans.
Han lånte den bare.
Og de vil få høre sannheten,
at skylden han bar for skadene mine, ble for mye for ham.
Han tok sitt eget liv i henhold til gammel lov.
En lojal tjener til siste slutt.
Så klart, hvis vi har ulik forklaring,
vil det kun tåkelegge sannheten.
Det blir forvirring, kaos, og så ville sikkert begge miste hodet.
Eller vi går ut her sammen
med budskapet hvor jeg forklarer
at i denne krisetiden vil jeg lede soldatene ved min søsters side.
Min første regjeringstid hvor jeg hersker med henne som rådgiver.
Ikke vær redd.
Jeg er her.
Jeg er akkurat her.
Så mye vil endres.
Slipp! Slipp meg!
Ro deg ned, Kofun.
Hva gjorde du med søsteren min?
Søsteren din har det bra.
Du overga henne til trivantene.
Trivantene er ikke monstrene du ble oppdratt til å frykte.
Uten mitt partnerskap med dem
ville dette stedet, min familie, for lengst bli drept av dronningen.
Med synet vårt og den trivantiske hæren
kan vi beseire dronningen en gang for alle.
Det vil ta år,
men snart får vi kontroll over kontinentets mektigste militære.
Vi vil ikke lenger jages som hunder, men anses som guder.
Men det vil koste et offer.
Kofun, min sønn. Jeg...
Jeg er ikke din sønn, din sinnssyke jævel!
Hold kjeft.
Du fortjener ikke det du er velsignet med.
Før ham ut bakveien. Jeg vil ikke at barna skal se ham.
Jeg er lei for det.
Du blir ført til utkanten av anlegget, så er du fri.
Hva med søsteren min?
Ta alle med ned og ordne spiskammeret.
Vent på min beskjed.
Jeg vil ikke at barna skal høre ham.
Far. Høyre. Høyre!
Venstre!
Vegg!
-Er vi her? -Ja, vi er her.
Jerlamarel!
Hvor er du?
Du gjemmer deg vel ikke for meg?
Ser du meg?
For jeg kan lukte deg.
Gjemt i din egen dritt som en rotte.
Er dette ditt Opplysningens hus?
Det er ingen trær.
Ingen luft.
Bare stanken av ting som råtner.
Din visjon og all din kunnskap er en sykdom som utslettet sånne som deg.
Men du kjenner ingenting.
Dere tåper vet ingenting.
Kom ut og sloss som en mann, din feiging.
Baba Voss. Det trenger ikke bli sånn.
Du ga jenta mi til trivantene.
Det er ikke min skyld. Det er din.
Generalen ville kun ha henne fordi han tror hun er din datter.
Hvilken general?
Edo Voss.
Edo.
Broren din.
Og du bare ga henne til ham?
Jeg hadde ikke noe valg.
Hvilken mann venter 17 år på barna sine for så å forråde dem?
Jeg kjemper for menneskeheten! Det må gjøres ofre.
Det er barna mine. Du såret dem!
De er ikke dine barn.
De ble skapt til en skjebne du aldri vil forstå.
Jaså?
Jeg skal rive hodet av deg!
Tror ikke det.
Din dritt! Din dritt!
Du kan da ikke tro du kan overvinne meg?
Jeg er dum sånn.
Hvor er du? Din fordømte feiging.
Det er et våpen fra gammel tid.
Mye mer effektivt enn deres piler og sverd.
Jeg vet hva et skytevåpen er.
Det brukes av menn uten baller.
Du kan ikke vinne, Baba Voss.
Du lever i en verden i fullstendig mørke.
Jeg tilhører en fremtid hvor sånne som deg må etterlates for evig.
Huff da. Nå er du i min verden.
Hvor er du?
Overalt.
Ingen går før jeg kommer tilbake.
Jeg lukter blodet ditt, Jerlamarel.
Å, ja?
Og frykten din.
Lukter du din?
Jeg skal la deg forblø litt etter litt.
Så du kan kjenne livet renne ut av deg.
En feigings død.
Langsom og våt.
Chet-chet.
Se på meg. Se på meg.
Dette er ditt verk.
Vent, vent.
Vær så snill! Ikke!
Kofun?
Ja.
Går det bra?
Nei.
Heksejegeren er død!
Han var den siste av sitt slag.
En soldat som respekterte
at å ha feilet sin dronning, sitt kongedømme,
sine guder og seg selv
ikke ga annet valg enn soldatens død,
som krever en frigivelse på tradisjonelt vis.
En helt til siste slutt.
Det etterlater oss ansvaret
å leve opp til hans edle offer.
Så vi kjemper videre.
Vi vil bygge en ny verden.
En verden uten lidelse.
En verden uten nød.
-En verden uten... -En verden uten frykt.
En verden uten hat.
En verden uten overtro.
En ny vei ulik noen annen.
Og i denne nye verden som Tamacti Juns offer har gjort mulig,
er det ikke lenger behov for heksejegere.
Sersjant, vi drar til Lavendelveien.
Det var interessant.
En verden uten heksejegere betyr en verden uten hekser.
Vi skal finne familien min.
Det er uten diskusjon.
Og når det skjer, skal de ikke stemples som fredløse av hæren vår.
"Vår" hær?
Er det ikke det?
Så veien fram fører til et kongedømme med syn.
Da trenger jeg vel en konge med syn
i en slik verden, som kan gi meg seende barn.
Etter å ha blitt forkastet av Jerlamarel en gang,
forstår du hvorfor jeg ikke vil prøve meg der igjen.
Hva antyder du?
Få høre mer om sønnen din.
Chet-chet.
Hva ser du?
Tårn av Gudsbein.
Flere enn jeg noen gang har sett.
Det er røyk.
Paris.
Hun er her.
La oss hente søsteren din.
Tekst: Martin Thorshaug