Chet-chet!
Chet-chet-chet!
Haniwa, Kofun, jag är väldigt glad att få träffa er.
Är du...
Jag är Jerlamarel. Er far.
När jag hörde att drottningens häxfinnare hade funnit Alkenny,
fruktade jag det värsta.
Få se på er.
Ni måste vara uttröttade efter resan.
Kom, så ska ni komma i ordning.
Upplysningens hus.
Jag har aldrig sett nåt liknande.
Jag fann byggnaden mestadels intakt.
Det var en gång ett fängelse, byggt för att hålla.
Det tog mig flera år att hitta delar till en generator,
men tack vare det har vi elektricitet till lyse, varmt vatten, uppvärmning.
Alla ser fram emot att träffa er.
Alla?
Det är jag.
Det här är era bröder och systrar.
Haniwa, Kofun, ni kom fram.
Jag är Oloman, er bror.
Det här är Sheva.
-Det här är Nonni, Sammy. -Välkomna.
Det här är Sheena.
Välkomna.
Trevligt att träffas.
De där två små monstren är Hayah och Hoveh.
Ni måste vara hungriga. Vi lagar lite mat.
För maten på bordet och familjen vi äter den tillsammans med,
även våra nyaste syskon,
tackar vi Dig.
Ni kan börja.
Nu måste ni vila.
Haniwa, det här är ditt rum.
Kofuns rum är intill.
Här är era saker. Det här är din säng.
Det där är en målning av Claude Monet.
Fast inte äkta. Det är en reproduktion.
Visst är den vacker?
Ja, det är den.
Jag har sparat det bästa till sist.
Det här är era duschar.
Och i den här flaskan, er tvål.
Vattnet blir faktiskt uppvärmt.
Ja. Vi har läst om det i böckerna.
Det här är bättre än att läsa om det, ska ni få se.
Kom, Kofun. Jag ska visa dig ditt rum.
Förväntas vi sova i de här?
Jag antar det.
Om vi är en enda stor familj, varför inte sova tillsammans?
Jag tänkte samma sak.
Kom. Kryp ner.
Så varmt, även utan brasa.
Jag saknar pappa.
Jag också.
Tror du att vi får träffa honom igen?
Jag vet inte.
Vi lämnade honom att klara sig själv...
...efter allt som hände med mamma.
Jag vet inte varför vi kom hit.
Ingen får prata med henne.
Ingen får komma nära henne. Vakta henne som om det gällde ditt liv.
Gör det det?
Ja.
Ni hade rätt.
Ni sa att jag förr eller senare
skulle ångra att jag stödde er systers fortsatta styre.
Men inte ens ni kunde nog ha förutsett hur rätt ni skulle få.
Varenda soldat här har mist en förälder, ett barn, ett syskon, en maka.
Vem som helst av dem kan bli ledare för ett myteri mot henne... eller mot oss.
Om de får reda på vad hon har gjort,
kan nog inget stoppa det.
"Om"?
Hur kan det förhindras?
De enda här som vet sanningen är ni, jag, er häxa
och drottningens medbrottsling, som är bevakad.
Och drottningen själv.
Förr eller senare vill dina mannar höra från sin drottning.
Hur ska vi då förhindra att det blir känt?
Hon får inte träda ut ur byggnaden som drottning mer.
Vad menar du med det?
Att det kan gå på två olika sätt.
Antingen träder hon ut efter att ha abdikerat frivilligt,
välsignat sin syster och gått med på att regeras av henne...
...eller så kommer hon inte ut alls.
Hon ger aldrig upp tronen, oavsett vad du säger till henne.
Inget jag kan säga skulle förmå henne till det.
Så ni måste göra ett försök.
Du är på prinsessan Maghras sida, va?
Häxfinnaren litar på att du ska vakta mig.
Det betyder väl att du har svurit trohet mot honom eller mot henne.
Jag får anta att det är mot henne,
med tanke på det förakt han visar dig.
Ni borde vara tyst.
Så sent som igår var jag fånge hos väldigt brutala människor.
Jag gick med på det för att det var bättre än alternativet...
...ända tills det inte var det mer.
Exakt vad är du skyldig henne?
Din lojalitet, kanske.
Men din lydnad,
din framtid, ditt liv?
Hur kan det vara så?
Drottningen har klargjort vad jag har att vinna om jag löser det här problemet.
Låt mig klargöra för dig
vad du har att vinna om du hjälper mig att lösa det.
Det är bra att vara en prinsessas högra hand,
men ännu bättre att vara en drottnings högra hand.
Vad är det här?
Läs det.
Det fanns en tid, innan allt det här hände,
då man ännu kunde räkna med att du skulle ta reson.
Jag minns den versionen av min syster.
Och jag hoppas att hon ännu finns djupt inom dig.
Och att hon accepterar hur det ligger till
och gör det förståndiga.
"Abdikera."
Sätt ditt sigill på det. Godkänn det.
Läs upp det för mannarna, idag, direkt.
Och acceptera att du kommer att leva under mitt styre som drottning.
Vilken livlig fantasi du har.
Att komma in hit och tro att jag faktiskt skulle göra det för dig.
För mig?
Gör det. Eller låt bli.
Jag ger dig detta erbjudande för vår fars minnes skull.
Det är ditt val att acceptera eller låta bli.
Men det är inte upp till mig att välja, Maghra.
Det vet du.
Det är inget jag kan förhandla bort.
Förhandla under tvång för att rädda mitt liv
eller ge ditt liv en länge efterlängtad mening.
Gudarna beslutar vem som är kung eller drottning.
Och när de gör det, måste döden vara vittne,
annars finns ingen tronföljd, inget majestät, ingen legitimitet.
Bara en futtig lögn som futtiga människor kommer överens om.
Om du vill ha min gudomlighet,
måste en av er ha modet att ta upp en kniv och ta den.
Guds lag, Guds röst, Guds ord.
Märkligt hur de alla överensstämmer med
vad du råkar vilja i varje given stund.
Det är passande att du går ditt slut till mötes på en sån här plats,
förkunnande att Guds vilja är på din sida
medan motgångarna berövar dig allt
du en gång har gjort anspråk på, bit för bit.
Erbjudandet om abdikering kvarstår.
Anta det eller låt bli.
Det är helt upp till dig.
Har ni kunnat sova?
Inte direkt.
Det förstår jag.
Ni har lämnat allt ni känner bakom er.
Det är naturligt att känna sig lite vilsen.
Men jag lovar, ni är inte vilsna längre.
Ni är med er familj nu.
Kom. Jag ska visa er runt.
Här studerar vi varje dag.
En penna?
Vi har alla så mycket att lära.
Eller hur?
Här har vi biblioteket.
Det tog mig nästa tio år att få hit alla böcker.
Vetenskap, matematik, medicin,
historia, geografi, teknik, litteratur.
Våra förfäder var väldigt noggranna när det gällde att dokumentera
sin kunskap och sina landvinningar för eftervärlden.
Nästan som om de visste att vi en dag skulle behöva det.
Här finns så mycket jag vill dela med er, den här välsignelsen vi har.
Den här välsignelsen kan kännas som en förbannelse ibland, eller hur?
För varje dag ser vi den bortslösade potentialen
i världen och i oss själva.
Och man känner sig ensam.
Verkligen?
Kofun, du vet vad jag menar.
Vi tvingades dölja allt vi kan göra för alla andra.
Just det.
Största delen av mitt liv har jag rest runt i sökandet efter andra som jag.
Jag har korsat Trivanterna, ända bort till Västra stenöknen.
Och väster om Payan, ända till Atlanten.
Jag har aldrig funnit en människa med syn.
Har du sett havet?
Jag har simmat i det.
Så varför kom du tillbaka?
För att bygga den här platsen.
En tillflyktsort av kunskap
och en fristad där vi kan samlas i trygghet för att lära.
Utbilda oss själva och så småningom andra i våra förfäders vetenskap.
Men du sa att du aldrig fann nån annan människa med syn.
Det stämmer. Så jag skapade er.
Är vi alla dina barn?
Ja. Du, Kofun,
Oloman, Sheva.
Alla utom de två små.
De är Olomans.
Och deras mödrar?
De älskar sina mödrar högt liksom ni älskar er mor.
Och det finns en plats för henne här.
Vår mor är död.
-Va? -Hon dödades av häxfinnarna.
Det var väldigt tråkigt att höra.
Jag tyckte mycket om henne.
Inte tillräckligt mycket. Du lämnade henne ensam.
-Kofun. -Gravid med dina barn.
Du lämnade oss ensamma hela våra liv.
Ville du inte lära känna oss?
Vilka vi var, hurdana vi var?
Du har all rätt att vara upprörd.
Det vore lögn att säga att jag inte ångrar
hur jag har hanterat vissa av de här sakerna.
Jag var ung. Ofta oklok.
Att vara utvald gör mig inte fullkomlig.
Långt därifrån.
Men jag var utvald, Kofun. Det inser du väl?
Ett seende barn med blinda föräldrar.
Jag föddes för att vara en bro mellan den här mörka världen
och en bättre värld som ska komma.
Vi har getts ett gudomligt uppdrag. Och vi kommer att bli hågkomna.
Våra namn kommer att uttalas under resten av mänsklighetens historia.
Kom. Jag ska visa er generatorn.
Vad håller du på med?
Han bryr sig inte ens om att mamma är död.
Det är klart att han bryr sig.
Det syntes att han var ledsen, men hon var inte hans fru.
Nej, hennes roll vara bara att föda hans barn.
Hon skulle föda oss, Kofun. Du är orättvis nu.
Så han trodde att vi var utvalda att bringa ljus åt världen?
Utvalda.
Födda.
Kalla det vad du vill. Jag vet bara att vi har levat i rädsla ända till nu.
Jagade av människor som snarare borde vara rädda för oss.
Vänta, vill du bli fruktad?
Jag blir hellre fruktad än bränd som häxa.
Kommer ni?
Är allt det där kol?
Ja, vi har vår egen gruva strax bortom stängslet.
Payans land är rikt på kol.
Är det så du driver belysningen?
Ja. Jag ska visa er.
Oloman.
God morgon.
När kolet brinner i ångpannan skapas ånga under tryck.
Ångan leds in i turbiner som driver generatorn och skapar ström.
Byggde du den ensam?
Ja. Jag byggde om den.
Men det var Oloman som lärde sig att få den att fungera bra.
Jag bara lade till den här. En tryckventil.
Man måste kontrollera trycket,
annars blir det för lite eller alldeles för mycket.
Ingen ångkraft i vilket fall.
Tänk er vad vi kan åstadkomma tillsammans när vi blir fler.
Vi kan ljussätta hela städer.
Vad har de blinda som bor i städerna för glädje av lysena?
De ska bli städer för seende.
Vi är cirka tio. Alla andra, då?
Tänker du bara lämna dem därhän?
Nej. Självklart inte, Kofun.
Men du måste förstå att enligt den naturliga ordningen
är det de blinda som är avvikelsen, inte vi.
Och snart nog kommer de till oss
och ber oss att avla seende barn.
Barn som behöver utbildas på en sån här plats.
Och i framtiden, på andra liknande platser.
Gud, naturen, kalla det vad man vill,
har valt att återge syn till mänskligheten.
Och det ansvaret har lagts på oss.
-Tack, Oloman. -Ja, sir.
Kofun.
Jag vet att det inte är lätt att vänja sig vid Jerlamarel.
Tror han att han är en gud av nåt slag? Att vi alla är gudar?
Nej, inte gudar, men de första av en ny ras.
En återvändande människoras som kan förverkliga vår sanna potential
efter att ha levat som skrämda djur i mörkret i 500 år.
Som skrämda djur?
Jag hoppas att du får träffa min riktiga far en dag.
Hör på, jag förstår, Kofun.
Det var inte lätt för mig heller när jag först kom hit.
Men du inser inte att trots att du kan se,
har du levat där ute i mörkret hela ditt liv.
Ge det tid.
Jerlamarel uppfostrade oss inte, men han avlade oss för ett syfte.
-Att föra ljus tillbaka till världen. -Just det.
Du kan börja med att ta den här skyffeln.
Häxfinnarna mördade ditt folk.
Vi sörjer dem.
Också här har Valeyas folk känt smärta i sina själar.
Men mitt folk är oroliga för att ni kan leda Tamacti Jun tillbaka till oss.
Vårt barn är illa skadat och behöver en läkekunnig.
Hon överlever inte en dag i vildmarken.
Avvisar ni henne verkligen?
Ni kan lämna flickan.
Men ni två måste lova att göra spår som leder bort härifrån.
Ni har mitt ord.
Tappra Bow Lion.
Vart ska ni ta vägen?
Det vet Gudsflamman.
Men Valeyas folk kommer att vara goda mot dig.
Du får skapa dig ett liv här.
Det finns inget för dig där ute, Bow Lion.
Din mor finns i din själ.
Jag drömmer ett långt liv för dig, kära flicka.
Med många resor som väntar.
-Chet-chet. -Chet-chet-chet.
Mitt modiga lejon.
Jag står med Baba.
Vi ska aldrig glömma dig, Bow.
Nu är det bara du och jag, din stora luns.
Vilka gudar har du förargat för att förtjäna det här?
Min mor lärde mig att ledsamma dagar inte varar längre än glada dagar.
Var hon också en siare?
Nej. Hon söp sig gärna full.
Men hennes lärdom blir inte mindre sann för det.
Det börjar bli kallt.
Vi borde tända en lägereld. Jag går på jakt.
Överste. Vilken överraskning.
Verkligen?
Jag trodde att jag var väntad
nu när Baba Voss barn har anlänt.
Jag var faktiskt lite oroad över att du inte kontaktade mig
som du lovade generalen.
Trodde du att mina bågskyttar inte skulle varsko mig?
Jag har inte hunnit. Det har varit lite hektiskt här.
Men nu är vi här. Var är mina fångar?
Varför är generalen så fixerad vid just de här barnen?
Mitt jobb är att följa generalens order,
inte att ifrågasätta dem eller förstå dem.
Det bör du tänka på.
Till skillnad från dig är jag inte underställd generalen. Vi är partners.
Intala dig det om du vill.
Är du absolut säker på att det är Baba Voss barn vi får?
Det är långt till Trivanterna, och vi vill inte ta miste.
Ni får hans dotter, Haniwa.
-Och sonen? -Nej.
Måste det bli bråk?
Inte alls. Så länge pojken stannar här.
Låt mig påminna dig om att vi är beväpnade och fler än ni.
Nåja, i så fall får det väl räcka med flickan.
Kofun?
Du behöver inte smyga omkring.
De pratar om oss. Varför pratar de om oss?
Vad?
Haniwa?
Kofun!
Baba!
Öppna dörren!
Hjälp!
Öppna dörren!
Släpp ut mig!
Haniwa! Nej!
Öppna dörren!
Kör.
Hoppla.
Hur mår du?
Hon var min dotter. Din syster.
Men... Det fanns inget annat sätt.
Det är synd. Hon hade stor potential.
Och Kofun?
Hur mycket såg han?
Tillräckligt.
Jag har väntat så länge på de här två.
Det är väldigt uppskakande.
Ni gjorde allt ni kunde.
Inte tillräckligt.
Mer än hon hade gjort för er om rollerna varit ombytta.
Är du säker på det?
Ja. Mycket.
Och fast det kanske inte känns så just nu,
är ni det också innerst inne.
Ni bär inte skulden.
Och om er far var här, skulle han instämma.
Jag ska göra det snabbt.
Häxfinnare?
Du har varit ett inventarium i mitt liv så länge jag kan minnas.
Det är svårt att föreställa sig att inte ha dig som rådgivare
i det framtida liv jag strax ska träda in i.
Jag har gjort några tillägg.
Om de har min systers godkännande
läser jag upp dem för soldaterna för att inleda övergången.
Min abdikering.
Sluta! Vad gör du?
Bort från honom!
Tamacti Jun.
Vad har du gjort?
Tack för din tjänstgöring.
Sibeth, nej.
Vad har du gjort?
Maghra, när en hund en gång har bitit
spelar det ingen roll hur lojal man minns den ha varit
eller hur mycket man tycker om den. Den måste avlivas.
-Du har dödat oss båda. -Knappast.
Hans armé väntar utanför, och när de får veta...
Nej, nej. Inte hans armé.
Han hade bara lånat den.
Och de ska få höra sanningen,
att hans skuldkänslor över skadorna jag fick lida blev för mycket för honom.
Han tog sitt liv enligt den gamla sedvänjan.
En lojal tjänare till slutet.
Och om du och jag berättar motstridiga historier,
skapar det bara förvirring.
Det leder till kaos, och till slut mister vi nog huvudet båda två.
Eller så går vi ut tillsammans
och talar till dem, och jag förklarar
att jag kommer att leda armén i denna svåra tid med min syster vid min sida.
För första gången regerar jag med henne som rådgivare.
Var inte rädd.
Jag är här.
Jag är hos dig.
Mycket kommer att förändras.
Släpp mig! Släpp!
Lugna ner dig, Kofun.
Vad har du gjort med min syster?
Din syster mår bra.
Du gav henne till trivantierna.
Trivantierna är inte de monster som du blev lärd att frukta.
Utan mitt partnerskap med dem
hade den här platsen och min familj förgjorts av drottningen för länge sen.
Med vår vision och trivantiernas armé
kan vi besegra drottningen en gång för alla.
Det kommer att ta många år,
men snart kommer vi att styra över den mäktigaste armén på kontinenten.
Vi kommer inte längre att jagas som hundar utan ses som gudar.
Men det krävs ett offer.
Kofun, min son, jag...
Jag är inte din son, din galna jävel!
Var tyst.
Du förtjänar inte den välsignelse som getts dig.
Ta ut honom bakvägen, så att inte barnen ser honom.
Jag är väldigt ledsen.
Du kommer att föras till utkanten av anläggningen, sen kan du gå.
Och min syster?
För alla ner i källaren och sortera i visthuset.
Invänta min kallelse.
Jag vill inte att barnen hör honom.
-Hallå! -Hallå!
Pappa. Till höger. Till höger.
Till vänster!
Vägg!
-Är vi framme? -Ja, det är vi.
Jerlamarel!
Var är du?
Gömmer du dig för mig?
Ser du mig?
För jag känner din vittring.
Du gömmer dig i din smuts som en jävla råtta.
Är det här ditt Upplysningens hus?
Här finns inga träd.
Ingen luft.
Bara stanken av förruttnelse.
Din vision och din kunskap är en sjukdom som utplånade din art.
Men du känner ingenting.
Ni vet ingenting, era dårar.
Kom ut och kämpa mot mig som en man, din jävla fegis.
Baba Voss. Det måste inte vara så här.
Du gav min lilla flicka till trivantierna.
Det är inte mitt fel, utan ditt.
Generalen vill bara ha henne för att han tror henne vara din dotter.
Vilken general?
Edo Voss.
Edo.
Din bror.
Och du bara gav henne till honom?
Jag hade inget val.
Vad för människa väntar i 17 år på sina barn, bara för att förråda dem?
Jag kämpar för hela människosläktet! Det krävs offer!
De är mina barn. Du skadade dem!
De är inte dina barn.
De skapades för att fullborda ett öde som övergår ditt förstånd.
Jaså, verkligen?
Jag ska slita huvudet av dig!
Nej, det ska du inte.
Din jävel.
Tror du verkligen att du kan besegra mig?
Jo, jag är godtrogen av mig.
Var är du? Förbannade fegis.
Det är ett vapen från forntiden.
Mycket effektivare än pilar och svärd.
Jag vet vad skjutvapen är.
Det är ett favoritvapen för män som saknar mod.
Du är chanslös, Baba Voss.
Du lever i en värld av ständigt mörker.
Jag tillhör en framtid där du och dina likar blir kvarlämnade för alltid.
Nej, då. Nu är du i min värld.
Var är du?
Överallt.
Stanna här tills jag kommer tillbaka.
Jag känner vittringen av ditt blod, Jerlamarel.
Jaså?
Och din fruktan.
Känner du din egen?
Jag ska låta dig förblöda, en bit i taget.
Så att du känner hur livet rinner ut ur dig.
En ynkryggs död.
Långsam och våt.
Chet-chet.
Se på mig. Se på mig.
Du gjorde det här.
Vänta, vänta.
Låt bli! Låt bli!
Kofun?
Ja.
Är du oskadd?
Nej, det är jag inte.
Häxfinnaren är död!
Han var den siste av sitt slag.
En soldat med heder nog att inse
att när han svikit sin drottning, sitt kungarike,
sina gudar och sig själv...
...hade han inget annat val än en soldats död,
att ta sitt liv på det traditionella sättet.
En hjälte till slutet.
Och nu är det upp till oss
att visa oss värdiga hans ädla offer.
Så vi kämpar vidare.
Vi bygger en ny värld åt oss.
En värld utan umbäranden.
En värld utan brist.
-En värld utan... -En värld utan fruktan.
En värld utan hat.
En värld utan vidskepelse.
En nytt sätt att leva, helt olikt vårt gamla liv.
Och i denna nya värld som möjliggjorts av Tamacti Juns offer,
finns inte längre något behov av häxfinnare.
Sergeant, vi beger oss till Lavendelvägen.
Intressant.
En värld utan häxfinnare innebär en värld utan häxor.
Vi ska finna min familj.
Det är inget att diskutera.
Och när vi gör det, ska de inte stämplas som rymlingar av vår armé.
"Vår" armé?
Är den inte det?
Så vägen framåt leder till ett kungarike där folk har syn.
Jag lär behöva en kung med syn
i en sån värld, som ger mig barn med syn.
Jag har ju blivit avvisad av Jerlamarel en gång,
så du förstår att jag inte kan fråga honom igen.
Vad föreslår du?
Berätta mer om din son.
Chet-chet.
Vad ser du, min pojke?
Torn av gudsben.
Fler än jag nånsin har sett förut.
Det kommer rök.
Paris.
Hon är här.
Nu ska vi rädda din syster.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson