TRIVANTIEČIŲ/GANITŲ SIENA
256 DIENOS PO GRINHILO TARPEKLIO MŪŠIO
Skydus aukštyn!
Laikyt pozicijas!
Laikyt!
Skydų siena!
Laikyt liniją! Laikyt...
Laikyt! Laikykit juos!
Jų - per daug.
Atgal!
Traukitės! Atgal!
Eime!
Nuleist vartus!
Koks nuostabus gimdymo skausmas, Magra.
Tu niekad nepasakojai.
Jis greitai pamirštamas.
Melagė.
- Karaliene. - Ką?
Karaliene.
Kas yra?
Vandenys vis tiek nebėga. Tik kraujas. Per daug kraujo.
- Pasistenkite nusiraminti... - Pati nusiramink.
Mane plėšia iš vidaus.
- Padėk jai atsistoti. - Ne.
- Taip. - Ne.
Taip, Sibete.
Nagi.
Taip.
Diržai. Sulenk.
Taip.
Ir kitą.
Tvarka.
Sibete, liaukis stūmusi.
Aš negaliu!
Privalai. Kūdikis dar maišelyje.
Jis turi gimti šiame maišelyje, antraip uždus.
Tai ištrauk jį su tuo maišu!
Palauk.
Aš jį apsaugojau. Dabar stumk.
Stumk!
Taip.
Harmone.
Kodėl nieko negirdžiu? Priversk mano kūdikį verkti.
Mes stengiamės.
Berniukas.
Gimimas vandenų maišelyje - geras ženklas, kūdikis pašventintas vandens.
Dievė Liepsna padovanojo man regintį pranašą.
Jis bus vardu Vulfis, mūsų tėvo garbei.
Jis alkanas.
Magra, leisk man jį pamaitinti.
Tam yra žindyvė.
Neleisi kūdikiui gerti savo motinos pieno?
Nepradėk, Sibete.
Karalienė pribuvėja.
Pamiršau, kad kadaise buvai alkenių valstietė.
Mane išmokė Peris.
Kai maldausi pasigailėjimo, prisimink jos vardą.
Toji kalnietė moteris norėjo atimti mano vaiką.
Dabar aš jį atimu.
Ar ir mane nužudysi?
Dar nežinia.
- Mano karaliene. - Jau?
- Nėra laiko. - Sakiau, kad jis skuba.
- Sakei, kad jau atėjo metas. - Aš kalbėjau ironiškai.
Magra, ši akimirka - itin jausminga.
Aš suprantu...
Trivantiečiai netrukus sužinos apie kūdikį.
Atvykusi ambasadorė Troverė
norės suimti Sibetę
ir parsivežti ją į Trivantesą kaip trofėjų.
Pati sutikai su šia sąlyga.
Jo nesulaikysi, jei jau jis...
- Harlanai! - Bet jis neklysta, šiaip jau.
Magra, tu pažadėjai atiduoti savo seserį trivantiečiams po to, kai ji pagimdys.
Ar kuris nors jūsų pamaitins šį kūdikį?
Ne?
Tuomet man iš jūsų - jokios naudos dabar.
Ką pasakysi Troverei?
Ačiū, kad paklausei. Nenutuokiu.
Ačiū, Magra. Ačiū.
Tik kol atvyks žindyvė.
Štai, mažyli.
Mažasis Vulfi.
Matai mane?
Ar matai savo mamytę?
Tu - Dievės Liepsnos siųstas man vaikas.
Nesijaudink. Neleisiu jiems tavęs iš manęs atimti.
Tai - jau trečias kartas, kai mūsų kuopai tenka trauktis.
Kas ten vyksta?
Jie - laukinių minia. Mes - Trivanteso kariai.
Jie juda pavėjui. Mes jų negirdim.
O dabar jie sužinojo, kur mūsų stovykla.
Jie suras kelią čia.
Jie pranoksta skaičiumi. Mes neapginsim šios vietos.
Kapitone Ren, ar girdite, ką kalbate?
Mes čia pasiųsti numalšinti primityvaus maišto,
tačiau tai virsta dideliu karu.
- Karu, kurį pralaimite. - Kas čia?
Kapitonas leitenantas Tormada iš Bazės 3,
tiesioginiu velionio generolo Ydo Voso nurodymu.
Tormada, girdėjau apie jus. Vyriausiasis Ydo mokslininkas.
Nemaniau, kad Bazė 3 dar veikia
po generolo mirties.
Ren, jūs buvote Bazėje 3, tiesa?
- Taip, pone. - Kapitone Ren.
Ydas buvo geros nuomonės apie jus.
Ačiū, pone.
Likote gyva po Grinhilo tarpeklio mūšio.
Nelikus Ydo, kuriam tektų visa atsakomybė už pralaimėjimą,
spėju, visiems kitiems gerokai kliuvo.
Todėl aišku, kodėl buvote ištremti čionai.
Atleiskite, leitenante kapitone,
bet kodėl kariškiai siunčia į frontą mokslininką?
Todėl, kad mokslas jus išgelbės, pulkininke.
Mokslas laimės jums šį karą.
Ren teisi.
Ganitai čia pasirodys ryte, jei ne anksčiau.
Tada, mano draugai,
ir paskelbsite pergalę.
Su visa pagarba, leitenante kapitone,
jūs nenutuokiate, su kuo turime reikalą.
Su visa pagarba,
jūs nenutuokiate, ką su savimi turiu.
Ša, vaikuti Nieko nesakyk
Mama nupirks tau strazdą
O jei tas strazdas negiedos
Mama nupirks tau varpelį
O jei varpelis suduš
Mama nupirks tau ožį
O jei tas ožys netrauks
Mama nupirks tau vežimą ir jautį
Kofunai...
Eikš.
Paimk savo sūnų į rankas.
Aš nemoku.
Visi tėvai moka laikyti savo vaikus.
Jis - ne mano vaikas.
Kofunai?
Čia.
Kaip mane radai?
Tavo mama gal ir karalienė, bet šis miestas - vis dar mano.
Rodi. Vieną man ir dar vieną mano jaunajam draugui.
- Ačiū. - Ačiū.
Jei čia būtų Baba Vosas...
Bet nėra.
Ne, žinau. Ačiū. Tik sakau...
Tai nesakyk.
Tu gal vedei jo žmoną,
bet tu vis tiek nesi mano tėvas.
Tėvų turiu daugiau nei pakankamai.
Maniau, kad pažįsti mane
ir supranti, kad tikrai netrokštu būti tėvu. Ačiū.
Gerai.
Mano tėvas dirbo tavo seneliui.
Jis buvo geras žmogus.
Geros širdies, sąžiningas, mylintis.
Skambiai juokdavosi.
O mano mama buvo kitokia.
Gudri, klastinga ir labai šalta.
Spėju, kad vaikystėje ji nė nepaėmė man už rankos.
Suprantama, ji niekino mano tėvą. Laikė ji silpnu.
Ir taip, kartais ir aš jį tokiu laikiau.
Bet su amžiumi ėmiau suprasti, jog jis nebuvo silpnas.
Jo galia buvo tyli, subtili.
Ir tiek.
Tiek laiko pakęsti mano motiną, eina šikt.
Bet kuriuo atveju, suprasdamas tėvą,
manau, kad jo manyje yra daugiau nei motinos.
Kodėl man tai sakai?
Nes nebuvęs tėvu, tau negaliu patarti kaip tėvas.
Bet kaip sutrikęs sūnus, turiu ką pasakyti.
Pasiruošęs?
Tavo vaiką pagimdė išprotėjusi kraugerė.
- Po galais, Harlanai. - Juk pats žinai. Ji - beprotė.
Tačiau jei yra pasauly vaikas, kuriam reikia tėvo,
tai ne tu, šūdžiau.
Tai jis. Tavo berniukas. Girdi?
Tavo sūnus.
Ir tai nepadėjo, tiesa?
Ne itin. Ne.
Jei jau taip nesiseka,
pilkim lauk šitą myžalą ir išgerkim gero vyno.
Nemanau, kad tokio čia yra.
Tylėk. Rodi, duok mums gero vyno, prašau.
Gerai, Harlanai.
- Ką? - Sakiau tau. Čia - mano miestas.
Judinkis.
Ajura, raportuok.
Du šimtai stiprių vyrų,
greit artėjančių iš šiaurės ir pietų.
Puiku.
Pasiruošt atakai.
To neprireiks.
Olomanai.
Trisdešimt širdies dūžių.
Jie jau čia pat.
Nė iš vietos!
Pasiruošt pulti!
- Ne! Likt vietoje! - Ką?
Jei nesikausim, žūsim!
Ne šiandien.
Dešimt širdies dūžių.
Draugai mano, ruoškitės.
Kam?
Tai nėra taip jau neįprasta.
- Ačiū. - Aš augau Klyvų papėdėje.
Ten buvo daugiau nei viena močiutė, buvusi savo anūkams dar ir teta.
Motina - irgi teta, kas, sutinku, šiek tiek komplikuota.
O tėvas - motinos sūnėnas,
vadinasi, Kofunas ir jo sūnus - pusbroliai.
Ne, pala. Galvoju. Taip, teisingai.
O tai reiškia, kad tu esi ir teta, ir pusseserė vaikui.
Jei tau atrodo tai sudėtinga,
palauk, kol reikės visa tai paaiškinti tam vaikui.
Įdomu, kaip vaikas turėtų vadinti mane.
Teta Šarlote. Smagiai skamba.
- Teta Šar-Šar. - Kada šitie padėti?
Šįryt.
Ydas suvokė regėjimo potencialą
ir tai, kokią galingą technologiją jis atrakintų.
Deja, mums nepavyko ištobulinti sprogmenų
prieš jo žygį į Pają.
Antraip mano draugas būtų gyvas.
Aš jį nuvyliau, ir tai kasdien neduoda man ramybės.
Taigi, aš užbaigsiu jo paliktą man užduotį.
Trikampis buvo nusiteikęs prieš Ydo strategiją dėl regėjimo.
Trikampis. Jie per daug pasitikėjo savo jėgomis.
Pralaimėjimas Grinhilo tarpeklyje parodė,
koks pavojingas mums gali būt tas dalykas.
Ydas mušė būgną daug sykių, bet jie atsisakė jį išgirsti.
O jūs manot, kad jus išgirs?
Manau, sutiksite, kad dabar turim kur kas garsiau skambantį būgną.
Jūs buvote itin ištikima Ydui.
Ir jis jus globojo. Jus ir jūsų ypatingą dovaną.
Taip.
Ydas neturėjo nuo manęs paslapčių.
Kaip, spėju, ir jūs dabar.
Kartu galėsim užbaigti tai, ką pradėjo Ydas.
Spėju, galiu jumis pasikliauti, Ren?
Žinoma, pone.
Aš tik... Nesuprantu, ko manęs prašote.
Aš neprašau. Aš įsakau.
Karas su ganitais baigtas.
Dabar nukreipsime dėmesį į rytus.
Paja.
Derlingos žemės, gausios anglies atsargos
ir žmogus, nužudęs mūsų mylimą Ydą.
Nudžiugsite sužinojusi, kad mano žvalgai seka Babą Vosą.
Ir netrukus bus tinkamai atkeršyta už Ydą.
Ir visa tai baigsis tuo, jog mes nužudysim Babą Vosą ir užkariausim Pają.
Ne. Viskas tik prasidės.
Kas stūkso už Pajos? Ir dar toliau?
Yra žinių, jog visur - miestai, kuriuos galim užkariauti.
Su mūsų ginklu niekas mūsų nesustabdys.
Turėsim didžiausią imperiją pasaulyje.
Madoksai.
Deja, turiu jus palikti.
Čia - leitenantas Madoksas, mano dešinioji ranka.
Jis mažai kalba, ir tai - tik vienas geriausių jo bruožų.
Jis padės užbaigti jums jūsų darbą čia ir palydės jus atgal į Trivantesą.
Man dera likti su savo batalionu.
Manau, mes abu puikiai žinom, kad jūs tam pernelyg vertinga.
Manęs laukia ilgas kelias.
Sakau tau, aš neklystu.
Gal ir taip. O gal tiesiog norėjai, kad tai būtų tiesa?
Reginčių žmonių taip ilgai nebuvo,
jog negalim tikėtis sutikti juos ant kiekvieno kampo.
Gal jų daugiau nei mums žinoma.
Gal jie nenorėjo būt sudeginti už raganavimą?
Gal iki šiol to bijo?
Masių požiūrio nepakeisi vienu dekretu, kaip manė Sibetė.
Turės praeiti metų metai, kad aklieji priimtų reginčiuosius.
Grinhilo tarpeklyje Pajos karalystę padėjo išgelbėti mūsų regėjimas.
- Mus išgelbėjo Paslėptosios gentys. - Sakiau „padėjo“.
Kad ir kas būtų tas Rou Vanas, palik jį ramybėje.
Jei jis nori slėpti tai, kad mato, tegu. Aš irgi to norėčiau.
Kaip gali išsiginti savo prigimties?
Nes mano regėjimas nėra tai, kas esu.
Žinoma, kad yra.
Kalbi kaip Dželamarelas.
- O tu - kaip asilas. - Haniva, pakaks.
Mes pagaliau gavom galią kurti pasaulį,
kuriame tokie kaip mes negyventų baimėje.
Negi to nenori?
Jei ne sau, tai savo sūnui?
Ar jis bent matė savo vaiką?
Abi puikiai suprantame,
kad ne taip jis įsivaizdavo savo tėvystę.
Jam reikia laiko.
Tėtis priverstų jį prisiimti atsakomybę
už savo sūnų.
Jo čia nėra, tiesa?
Kiek suprantu,
Baba neturi teisės aiškinti kam nors apie tėvystę.
- Jis grįš! Juk žinai, kad grįš! - Aš žinau, kad jis mus paliko.
Paliko mane.
Tu pirma jį palikai.
Tu jam melavai, melavai mums.
Ir tikiesi, kad jis ims ir su viskuo susitaikys? Su tavo rūmais?
Su tavo nauju vyru?
Aš tai padariau dėl jūsų.
Galbūt.
Bet tai jį sugniuždė. Aš jo nekaltinu už tai, kad išėjo.
Haniva!
Kas nutiko, bičiuli?
Tu - vilkas?
Gerai. Aš tau padėsiu.
Tik neįkąsk man.
Aš nenoriu, kad tektų tave užmušti.
Šaunuolis. Taip, geras šunelis.
Ką veiki šiuose kraštuose?
Kas čia?
Taip. Kas čia?
Viskas gerai.
Taip. Aš juos nuimsiu.
Nieko tokio.
Taip, geras šunelis.
Taip. Gerai.
Turiu truputį maisto.
Taip. Štai.
Skanu.
Taip, uostyk.
Taip, čia. Duosiu dar.
Ten! Ne, ne. Gerai.
Aš dabar tave paleisiu. Tik tu manęs nepulk, antraip papjausiu tave.
Bėk.
Atšok!
Padėsi man atsikelti?
Niekam prie tavęs nepavyktų prisėlinti.
Nes niekas nekelia tiek triukšmo kiek tu.
Vieną dieną aš tave nustebinsiu.
Tai būtų tikra staigmena.
Nejudėk.
Pirmyn, padaryk tai.
Pasiruošęs? Tradicija yra tradicija, mano drauge.
O tu pralaimėjai.
- Dvokia! - Galėjai jau priprasti.
Ateis tavo metas, Baba.
- Baigei? - Šiam kartui.
Gerai. Lipam.
Tu išgąsdinai vakarienę.
Dabar teks ieškoti kito patino.
Mėsos mes turim.
Kol esi čia, sugebėjai nudėti tiek elnių,
kiek mes gyvenime nesuvalgysim.
Kyla klausimas, ko tu ieškai iš tiesų?
Iš tolo jaučiu tavo tamsias mintis.
Lipam.
Išvalysim tavo galvą nuo šūdų. Ir mano veidą.
Išleisk. Štai taip.
Patrauksi?
Ne, ačiū.
Padeda kilus dideliems klausimams.
Pavyzdžiui?
Pavyzdžiui, kodėl tu čia?
Nes niekur kitur man vietos nėr.
Juk žinai.
Tu visą gyvenimą bėgai, šokinėjai,
pjaustei ir deginai tarnaudamas kitiems.
O dabar likai vienas, brolau.
Metas tau pasitarnauti pačiam sau.
Visą gyvenimą gyniau savo šeimą,
tačiau nuolat užtraukdavau jiems dar didesnį pavojų.
Jaučiuosi lyg visus, kuriuos myliu,
būčiau prakeikęs karui ir mirčiai.
Kaltini save dėl Ydo.
Aš jo nepaminėjau.
Jis visada ten,
tarp tavo žodžių.
- Mes jau kalbėjome apie tai. - Tiesa,
bet kalbėsime dar tol, kol tai neteks savo galios tau.
Baba, aš prisimenu tavo tėvą.
Jis buvo siaubingai žiaurus žmogus.
Tu tapai tuo, kuo tapai, o Ydas tapo Ydu.
Bet iš esmės tai - ne jūsų tėvo kaltė,
ir tikrai ne tavo.
Mes patys atsakingi už tai, kuo tampame.
Ir būtent kopimas tau turi parodyti
tavo nereikšmingumą.
Net tu, Baba Vosas,
esi viso labo šūdo gabaliukas ant vabalo subinės.
Per daug kalbi.
Gal dėl žolių.
Ne! Eik šalin!
Dink! Atstok.
- Tavo šuo alkanas. - Jis ne mano šuo.
Tu jam tai pasakyk.
Ne!
Kuo jis vardu?
Tikriausiai „Ne“.
„Ne“? Tai ne vardas.
Jis atsiliepia tik į šį žodį.
Eik šalin!
Jis nieko nesupras.
Sugalvok jam gražų vardą.
Tu sugalvok.
Jis - ne mano šuo.
Mano meile!
- Reindžeri! - Baba turi šunį.
Neturiu aš jokio šuns!
Reindžeri, žadėjai parnešti mėsos.
Jis norėjo žuvies.
Taip, ji naudinga smegenims.
Tos žolės, kurias rūkai sunaikino tai, kas buvo likę iš tavo smegenų.
Tik blogiausias dalis.
Baba mano, kad esu išmintingas, tiesa, Baba?
Verčiau patylėsiu.
- Verčiau išeik. - Lu.
Ką „Lu“?
Sakei, kad jis pabus pas mus kelias dienas, o jau praėjo keli mėnesiai.
Prasideda.
Jis pražudė alkenius, mano tautą.
Juos pražudė raganų medžiotojai, o ne Baba.
Bet liepi man kasdien klausytis jo balso.
Aš nieko neliepiu.
Ar tu bent prisimeni alkenius, Baba Vosai?
Kiekvieną dieną.
Čet čet!
Liūte.
Tau nederėtų čia bastytis vienai. Tai - vilkų kraštas.
Tau irgi čia nederėtų būti.
Niekam čia nederėtų būti, išskyrus vilkus.
Čia - mūsų namai.
Viešnia turėtų pagarbiau elgtis,
ypač pasirodžiusi čia nekviesta, kaip tu.
Šitoj apgailėtinoj slėptuvėj
- pati nenoriu būti. - Lanko Liūte...
Mes nesislapstome.
Mes tiesiog atrišom tuos mazgus ir kaulus.
Tautos, karalystės, gentys - tas pats velnias.
Tam, kad būtum jų dalimi, turi paaukoti savo sielos dalį,
kurios nebesusigrąžinsi.
Juk tu tuo netiki, Baba?
Tu buvai puikus vadas.
Puikus vadas, atsakingas už visos genties žūtį.
Tai nebuvo tavo kaltė.
Ne? O kieno?
Baba?
Grįžk namo, Lanko Liūte.
Prašau tavęs.
Grįšiu. Kai grįši tu.
Juk pažadėjai savo mamai liautis ieškojusi to žmogaus.
Ji privertė mane. Aš nieko jai nežadėjau.
Jei tavo mama - karalienė, o tu jai nepaklusai,
ar ji pakars tave už išdavystę?
Nepakars, jei nesužinos.
Bet kokiu atveju, tai prastas sumanymas.
Kaip jūs visi, aš tarnavau monarchijai
Dievės Liepsnos vardu.
Aš už monarchiją kovojau.
Liejau kraują už ją.
O ji mane išdavė.
Ji išdavė visus mus.
Karalienė Kein mus išdavė.
Tamaktis Džunas mus išdavė.
Ir taip vadinama karalienė Magra mus išdavė,
iškreipusi Dievės žodį savo naudai.
Velniop karalienę.
Todėl mes,
Pajos žmonės,
turim išpildyt Dievo žodį
ir toliau naikinti reginčiuosius apsėstuosius,
kol karaliai atsipeikės.
Šailou,
vesk šen raganių.
Ne, meldžiu, paleiskite mane! Jūs klystate.
Aš - ne raganius! Aš - aklas!
- Meluoji! - Eikš.
Mes žinom, kad matai. Šėtono išpera.
Prisiekiu jums, aš nieko nematau. Aš - ne raganius!
- Taip negalima. - Jų per daug.
- Tu prisiekei ginti reginčiuosius. - Tą ir darau. Eime iš čia.
- O jis? - Eime!
Liaukitės!
Jis - nekaltas žmogus.
Ir kuo įrodysi?
Nes aš matau jo akis.
Štai, šūdas.
Aš - princesė Haniva, karalienės Magros duktė,
ir jos vardu liepiu jums paleisti šį žmogų.
Karalienės Magros duktė ragana.
Juk supranti, kad raganas mes deginam,
o ne klausom jų paliepimų.
Čiupkit ją!
Aš ją laikau!
Prašau.
Akis! Išdurk jai akis!
Dievė Liepsnos ir viso to, kas šventa, vardu...
mes siunčiame tavo nuodėmingą sielą
atgal pas patį šėtoną!
Atgal! Haniva!
Aš - čia.
Aš jus matau!
Aš jus visus matau!
Jūs už tai sumokėsit!
Iš pasienio plaukia žinios. Aš įspėsiu karius.
Mūsų susirūpinimas turi pagrindo, kapitone Gosetai.
Iš kur žinome, kad atidavę trivantiečiams Sibetės galvą,
užsitikrinsim taiką?
Kalbame apie Trivantesą.
Nėra pagrindo manyti,
kad trivantiečiai sulaužys pažadą.
Jais niekada negalim pasitikėti.
Ne, bet jei atsisakysim, žinau, kas bus.
Pastaruosius tris mėnesius derėjausi su ambasadore Trovere
ir manau, kad ji - patikima.
O jei jūs klystate?
Lodo Harlano įsakymu padidinome gamybos apimtis.
Jei derybos nepavyks, būsim pasirengę paleist gamybą.
Gavau žinią, kad ambasadorė Troverė čia atvyks netrukus.
Kada?
Jos delegacija prie miesto vartų bus patekėjusi Dievei Liepsnai.
- Ką? - Jie greit juda.
Gal tai - geras ženklas.
Mums grasina ne vien trivantiečiai.
Sako, beveik kasdien vyksta religiniai maištai.
Kol jūsų didenybė palaiko karalienės ediktą dėl reginčiųjų,
tauta bus skaldoma.
Kodėl iš viso klausome šito prasčioko? Jam čia ne vieta.
Jis, kaip ir jūs, čia yra karalienės noru.
Tai gal dar trivantiečius pakvieskim į tarybą?
Iš jų būtų daugiau naudos nei iš kai kurių tituluotų pajų.
Lordai Harlanai...
Nepamirškite,
kad karalienė Magra išsiderėjo taiką, kas mums neatrodė įmanoma.
Ar privalau jums priminti, kad prieš devynis mėnesius,
ledi Benik, mūsų karių kūnai nuklojo mūšio lauką,
ir tik šios karalienės išminties bei įgūdžių dėka,
mes dabar - ne vergai.
Turime trivantiečių bėdą. Turime ir vietinių bėdą.
Sibetės mirtis išspręs pirmąją.
Aš pasirūpinsiu su antrąja.
Sibetės nužudymas gali būt pavojingesnis nei manote.
Dalis žmonių vis dar tiki jos pranašyste.
Po mirties jie padarys ją kankine ir sukels maištą.
Karaliene Magra, ar jūs turite nuomonę?
Nepratarėte nė žodžio nuo tarybos susirinkimo pradžios.
Atleiskite, jei man reikia laiko
pagalvoti, kaip geriausiai nužudyti savo seserį.
Žmonėms pasakysime, kad Sibetė mirė
gimdydama.
Kai kurie jau žino, kad ji - gyva. Tiesa paaiškės.
Pirmoji valdymo taisyklė, Toransai:
kartok tautai melą tol, kol jis taps faktu.
Jei nebus taikos su Trivantesu, tai nebus svarbu, ką mano mūsų tauta.
Jie žus.
Mano sesuo įtraukė mus į šį karą.
Jei jos galva jį sustabdys, tuomet aš tai apsvarstysiu.
- Jūsų didenybe... - Sakiau, apsvarstysiu.
Susirinkimas baigtas.
Turi kai ką žinoti.
Trivantiečiai nori viešo teismo.
Aš nežinau. Trikampis nori paskelbti kažkokią pergalę.
Jiems jos reikia gyvos?
Taip.
Jie kankins ją ilgus metus.
Greičiausiai.
Pagalvok apie alternatyvą. Kitos išeities gali ir nebūti.
Man regis,
tu lauki, kad Dievė pareikštų savo valią, ir tau netektų prisiimt atsakomybės.
Bet gal tos pačios Dievės valia tu atsidūrei šioje vietoje?
Būtų lemtinga klaida dėl to veltis į karą.
Manau, kad giliai širdyje tu žinai, ką reikia daryti.
Taip.
Tavo dalyvavimas nebūtinas.
Aš sutvarkysiu perdavimo reikalus su Trovere.
Pranešiu tau, kai tai bus padaryta.
Aš taip norėjau netapti tokia kaip ji.
Tu nė iš tolo nesi tokia kaip ji.
Ambasadore Trovere, sveika vėl atvykusi.
Lordai Harlanai.
Spėju, jūsų žmonės jau žino, kur gali apsistoti.
O jūs nusiprauskite, pailsėkite.
Kur karalienė? Ar ji nepasisveikins su manim?
Karalienė man pavedė sutvarkyti šį reikalą.
Tikrai?
Taip, tikrai.
Kaip įdomu.
Ar jis jau sutvarkytas?
Aš sutvarkysiu jį iki pietų.
Tuomet aš labai lauksiu mūsų pietų.
Kaip ir aš.
Statykite palapines!
Išsiskirstykite!
- Pasirengęs? - Kvailas klausimas.
Taip. Rodyk kelią.
Sustok, Tamakti Džunai.
Taip, Tamakti Džunai, sustok.
Nebijok to baisaus vyro.
Jis gal leidžia baisius garsus, bet viduje jis - tuščias. Silpnas ir tuščias.
Patylėk, Sibete.
Magra? Ką tu čia veiki?
Aš dar nežinau, bet jos mes šiandien neatiduosime.
Dėl jos paaukosite savo karalystę?
Ši karalystė - ne jos.
Karalienė, išmainanti savo seserį į taiką,
pasirodys silpna ir neturinti išeities.
Tik ne šią seserį.
Vargšas Tamaktis Džunas.
Jo kerštas turės palaukti.
Leiskit man ją paimti.
Prašau.
Apgailestauju.
Magra, manau, kad tavo generolas liūdi.
Manai, kad darau klaidą?
Tu mane pažįsti.
Mano versle aukštyn kojom apsivertusi padėtis - įprastas dalykas.
Ačiū.
Tačiau
mums kažkaip teks spręsti šį reikalą.
Žinau, kad ambasadorė truputį per stipriai tavimi žavisi.
Taip, panašu,
kad ji ne visai abejinga mano žavesiui.
Tuomet būk su ja itin žavus.
Tu jau čia dvi dienas Negi neturi kitų reikalų?
O tu?
Manęs jau nebereikia.
Tavo šeimai visada tavęs reikia, Baba.
Mes apie tai nekalbėsim, Liūte.
Tai pakalbėkim apie ką kita.
Gentys sutiko kautis Grinhilo tarpekly tik dėl tavęs.
Po mūšio liko daug našlaičių,
kuriuos reikia mokyti medžioti.
Nėra kam jų mokyti.
Aš jau pakankamai ilgai auginau kito vyro vaikus.
Baba?
Lanko Liūte, eik namo!
Kas ten?
Mes - ne vieni.
Baba?
Baba Vosai?
Pažįsti jį?
Baba Vosai!
Girdi?
Tu - ten?
Aš neklausiu.
Aš žinau, kad tu - ten.
Mūsų sekliai atsekė tavo bičiulės iš genčių pėdomis.
Ką?
Baba...
Tikrai manei, kad neatkeršysime Ydo žudikui?
Atnešk man kirvį. Čiupk savo lazdą. Kausimės.
Jis nebuvo man brolis,
bet aš mylėjau jį kaip brolį.
Ir ta meilė atvedė mane čia,
pas jo brolį, kurį jis nužudė,
kad užmuščiau tave, ir jo siela galėtų būt laisva.
Aš negirdžiu tavęs. Prieik arčiau.
Esu arčiau nei manai.
O tu, manyk, jau negyvas.
Tik dar nesusivokei, kad turi atsigulti.
Tu nužudei savo tėvą, o paskui - brolį.
Sakyk, ko dar iš savo šeimos nenužudei?
Žmonos?
Vaikų?
Kol neišsitaškei į gabalus,
duodu tau žodį.
Aš juos surasiu ir tavo vardu perpjausiu jiems gerkles.
Liūte!
Išvertė Egidija Namavičė