TRIVANTIEŠU-GANIEŠU ROBEŽA
256 DIENAS PĒC KAUJAS GRĪNHILAS PLAISĀ
Pacelt vairogus!
Noturēt pozīciju!
Noturēt!
Sagrupēt vairogus!
Noturēties! Noturēt…
Noturēt! Atspiest atpakaļ!
Viņu ir pārāk daudz.
Atkāpties!
Prom!
Aiziet!
Nolaist vārtus!
Cik lieliskas ir bērna dzimšanas sāpes, Magra.
Tu man nebiji teikusi.
Tās ātri aizmirstas.
Mele.
-Karalien! -Kas?
Karalien!
Kas ir?
Augļūdeņu joprojām nav - tikai asinis. Pārāk daudz asiņu.
-Mēģiniet nomierināties un… -Pati nomierinies!
Mani no iekšpuses plēš pušu.
-Palīdzi viņai piecelties! -Nē.
-Jā. -Nē.
Jā, Sibeta.
Celies!
Jā.
Siksnas! Saņem!
Jā.
Un otru!
Labi.
Sibeta, tev jābeidz spiest.
Nevaru!
Vajag! Mazulis vēl ir augļapvalkā.
Viņam ir jāpiedzimst pūslī, citādi viņš var nosmakt.
Tad dabū viņu ārā ar to pūsli!
Gaidi!
Es to sargāju. Tagad spied!
Spied!
Jā.
Harmonij!
Kāpēc es neko nedzirdu? Dariet tā, lai bērniņš raud!
Mēs cenšamies.
Tas ir puika.
Piedzimšana apvalkā ir laba zīme. Mazuli ir iesvētījis ūdens.
Dievs Liesma mani ir svētījis ar redzīgu pravieti.
Nosauksim viņu par Vulfiņu - par godu mūsu tēvam.
Viņš ir izsalcis.
Magra, lūdzu, ļauj man viņu pabarot!
Tam mums ir sarunāta zīdītāja.
Tu liegtu bērniņam mātes pienu?
Nesāc, Sibeta!
Karaliene, kas var pieņemt bērnu.
Biju piemirsusi, ka reiz tu biji alkeniešu zemniece.
To man iemācīja Perisa.
Un būtu labi, ja tu atcerētos viņas vārdu, kad gaidi līdzjūtību.
Tā kalniete gribēja atņemt man bērniņu.
Tagad es atņemu tev bērniņu.
Nogalināsi arī mani?
Nekad nevar zināt.
-Manu karalien! -Jau?
-Laiks ir no svara. -Es jau teicu, ka viņš steidzas.
-Tu teici, ka ir īstais laiks. -Tā bija ironija.
Magra, bez šaubām, šis ir dziļi emocionāls brīdis.
Un es zinu…
Drīz par mazuli uzzinās trivantieši.
Kad ieradīsies vēstniece Trovēra,
viņa gribēs saņemt Sibetu ciet,
lai kā trofeju vestu atpakaļ uz Trivantesu.
Tā jūs vienojāties.
Viņu nevar apturēt, kad viņš sāk…
-Hārlan! -Bet būtībā viņam taisnība.
Tu tiešām apsolīji trivantiešiem savu māsu, kad viņa būs dzemdējusi.
Vai kāds no jums negrib mazuli pabarot?
Nē?
Tad pašlaik man no jums nav jēgas.
Ko teiksi Trovērai?
Prieks, ka pajautāji. Man nav ne jausmas.
Paldies, Magra. Paldies.
Tikai līdz brīdim, kad ieradīsies zīdītāja.
Nu re, mazais!
Mazais Vulfiņ!
Vai tu mani redzi?
Vai redzi savu mammu?
Tu esi pareģojuma bērns, ko man atsūtījis Dievs Liesma.
Neuztraucies! Es neļaušu viņiem tevi atņemt.
Tā bija mūsu rotas trešā atkāpšanās trijās dienās.
Kas tur notiek?
Viņi ir mežoņu bars. Mēs esam trivantiešu karavīri.
Viņi kustas līdz ar vēju. Mēs neko nedzirdam.
Un nu viņi zina, kur ir mūsu nometne.
Viņi izdomās, kā tikt lejā.
Viņu ir vairāk. Mēs nevaram aizsargāt šo pozīciju.
Kapteine Rena, vai dzirdi, ko pati saki?
Mūs te atsūtīja apspiest primitīvu sacelšanos,
bet tā vietā tas izvēršas par visaptverošu karu.
-Un tas ir karš, kurā zaudējat. -Kas runā?
Kapteiņleitnants Tormada no 3. bāzes,
kas tieši pakļauta nelaiķa ģenerālim Īdo Vosam.
Tormada, esmu par jums dzirdējis. Īdo galvenais zinātnieks.
Nezināju, ka 3. bāze joprojām darbojas
pēc ģenerāļa nāves.
Rena, tu biji 3. bāzē, vai ne?
-Jā, ser. -Kapteine Rena!
Īdo par tevi izteicās atzinīgi.
Paldies, ser.
Tu izdzīvoji Grīnhilas plaisā.
Bez nabaga Īdo, kam uzvelt vainu par to sakāvi,
pieņemu, ka sava daļa vainas bija jāuzņemas visiem pārējiem.
Bez šaubām tieši tāpēc esi izsūtīta uz šejieni.
Atvainojos, kapteiņleitnant,
bet kāpēc lai militāristi uz fronti sūtītu zinātnieku?
Tāpēc, ka zinātne jūs izglābs, pulkvedi.
Zinātne uzvarēs šo karu jūsu vietā.
Renai taisnība.
Ganieši būs klāt jau no rīta, ja ne agrāk.
Nu, mani draugi,
tad jau no rīta jūs ziņosiet par pilnīgu uzvaru.
Visu cieņu, kapteiņleitnant,
bet jums nav ne jausmas, ar ko mums te jācīnās.
Visu cieņu,
bet jums nav ne jausmas, ko esmu atvedis līdzi.
Kuš, mazo bērniņ! Nesaki neko!
Mamma tev nopirks putniņu
Un, ja tas putniņš nedziedās
Mamma tev nopirks zvaniņu
Un, ja tas zvaniņš saplīsīs
Mamma tev nopirks āzīti
Un, ja tas āzītis negribēs vilkt
Mamma nopirks ratus un vērsīti
Kofun…
Nāc!
Paturi savu dēlu!
Es neprotu.
Visi vecāki prot turēt savu bērnu.
Viņš nav mans bērns.
Kofun!
Šeit.
Kā tu mani atradi?
Karaliene ir tava mamma, bet šī pilsēta joprojām ir mana.
Rodij! Vienu man un otru manam jaunajam draugam, lūdzu.
-Paldies. -Paldies.
Ja te būtu Baba Voss…
Viņa nav.
Nē, es zinu, ka nav. Paldies. Es tikai saku…
Nu, nevajag.
Varbūt esi apprecējis viņa sievu, bet tas nenozīmē, ka esi man tēvs.
Man tēvu jau pietiek.
Domāju: tu pazīsti mani pietiekami labi,
lai zinātu, ka negribu būt tēvs nevienam un nekad. Paldies.
Nuja.
Manis paša tēvs strādāja pie tava vectēva.
Viņš bija labs cilvēks.
Viņš bija ļoti laipns, ļoti taisnīgs, ļoti sirsnīgs.
Viņam bija skaļi smiekli.
Mana māte bija gluži citāda.
Viņa bija gudra, viltīga un ļoti salta.
Diez vai viņa pat saņēma manu roku, kad biju mazs.
Skaidrs, ka manu tēvu viņa nicināja. Uzskatīja, ka viņš ir vājš.
Un, jā, dažreiz es domāju tāpat.
Kļūstot vecāks, es sāku saprast, ka viņš nebūt nav vājš.
Viņa spēks bija kluss un neuzkrītošs.
Tas viss.
Lai izturētu manu māti tik ilgi, cik viņš… Pie velna! Ak kungs!
Vārdu sakot, gribu domāt: tas, ka saprotu savu tēvu, nozīmē,
ka manī ir vairāk no viņa nekā no mātes.
Kāpēc tu man to stāsti?
Tā kā pats tēvs neesmu bijis, dot padomu jaunam tēvam nevaru.
Bet, ja runa ir par apjukušu dēlu, es varētu būt diezgan liels speciālists.
Tātad - esi gatavs?
Tev ir bērns ar nenormālu, slepkavniecisku sievieti.
-Pie velna, Hārlan! -Tu zini - viņa ir jukusi.
Bet es gribu teikt to: ja kādam dēlam tiešām ir vajadzīgs tēvs,
tad ne jau tev, ķēms.
Bet viņam. Tavam zēnam. Skaidrs?
Tavam dēlam.
Un tas nemaz nepalīdzēja, ja?
Ne gluži. Nē.
Nu, ja nekas cits nelīdz,
liksim malā šīs čuras un dabūsim labu karstvīnu.
Diez vai te ko tādu var atrast.
Apklusti! Rodij, labo mantu, lūdzu!
Tūlīt, Hārlan.
-Ko? -Es teicu. Joprojām mana pilsēta.
Kusties!
Ajura, ziņo!
Divi simti.
Ātri tuvojas no ziemeļiem un dienvidiem.
Lieliski.
Uzbrukuma pozīcijā!
Tas nebūs vajadzīgs.
Olomen!
Trīsdesmit sirdspukstu.
Viņi tūlīt būs klāt.
Nevienam nekustēties!
Sagatavoties uzbrukumam!
-Nē! Palieciet vietās! -Ko?
Ja necīnīsimies, mēs mirsim.
Ne šodien.
Desmit sirdspukstu.
Mani draugi, sagatavojieties!
Kam?
Patiesībā tas nav tik neparasti, kā domā.
-Paldies. -Es uzaugu Klīvsa pakājē,
un tur bija ne viena vien vecāmāte, kas vienlaikus bija mazbērna tante.
Šajā gadījumā māte ir arī tante, kas - atzīšu - ir diezgan sarežģīti.
Tā kā tēvs ir mātes māsasdēls,
Kofuns un viņa dēls iznāk brālēni.
Nē, pag! Tā šķiet. Jā, pareizi.
Un tu mazulim esi gan tante, gan māsīca.
Ja tas šķiet sarežģīti tagad,
pagaidi, līdz kādam to vajadzēs izskaidrot tam bērniņam.
Nez kā tam bērniņam vajadzētu saukt mani?
Tante Šārlota. Izklausās tīri labi.
-Tante Šāršāra. -Un kad dabūjāt šīs?
Nupat šorīt.
Īdo saprata redzes izmantošanas iespējas
un to, cik lieliskas tehnoloģijas tā ļautu izmantot.
Diemžēl mēs nespējām pilnveidot savas sprāgstvielas
pirms viņa marša uz Paju.
Ja būtu spējuši, mans draugs joprojām būtu te.
Es viņu pievīlu, un šī neveiksme nomoka mani ik dienu.
Tāpēc es pabeigšu to uzdevumu, ko viņš man deva.
Trijstūris ļoti pretojās Īdo stratēģijai, kad runa bija par redzi.
Trijstūris. Viņi kļuvuši pārāk pašapmierināti.
Viņu neveiksme Grīnhilas plaisā lieliski parāda to,
cik bīstami tas var būt mums.
Īdo to skandēja atkal un atkal, bet viņi negribēja klausīties.
Bet jūs domājat, ka jūsos viņi klausīsies.
Domāju - tu piekritīsi, ka nu varam skandēt daudz skaļāk.
Tu biji ļoti uzticīga Īdo.
Un viņš tevi aizsargāja. Tevi un tavas īpašās spējas.
Jā.
Īdo no manis nebija noslēpumu.
Un nu laikam nav arī tev.
Kopā mēs varam pabeigt to, ko Īdo iesāka.
Pieņemu, ka varu uz tevi paļauties, Rena.
Protams, ser.
Tikai… es īsti nezinu, ko lūdzat, lai daru.
Es nelūdzu. Es tev pavēlu.
Karš ar ganiešiem ir jau gandrīz galā.
Tagad mums jāpievēršas austrumiem.
Paja.
Auglīgas zemes, nebeidzamas ogles
un - diez vai man jāatgādina - cilvēks, kurš nogalināja mūsu mīļo Īdo.
Tu priecāsies dzirdēt, ka mani spiegi Babu Vosu izseko.
Un drīz Īdo tiks pienācīgi atriebts.
Tātad viss beigsies ar to, ka nogalināsim Babu Vosu un iekarosim Paju?
Nē. Ar to viss tikai sāksies.
Kas atrodas aiz Pajas? Un vēl tālāk?
Visos virzienos ir ziņas par pilsētām, kuras jāiekaro.
Nu mums ir ierocis, kas padara mūs tiešām neapturamus.
Mēs izveidosim lielāko impēriju, kāda šai pasaulē jebkad bijusi.
Medoks!
Diemžēl man tevi jāatstāj.
Tas ir leitnants Medokss - mana labā roka.
Viņš daudz nerunā - viena no viņa daudzajām iezīmēm.
Viņš palīdzēs tev pabeigt darbu šeit un tad pavadīs atpakaļ uz Trivantesu.
Man vajadzētu palikt pie sava bataljona.
Domāju, ka abi zinām: tam tu esi pārāk vērtīga.
Nu, pirms miega vēl daudz jūdžu jānoiet.
Es tev saku: es zinu, ko redzēju.
Varbūt redzēji. Bet varbūt tikai gribēji, lai tas tā ir.
Redzīgu cilvēku nav bijis ļoti ilgi.
Nevaram gaidīt, ka pēkšņi viņi parādīsies visur.
Varbūt viņu ir vairāk, nekā mums zināms.
Viņi tikai negribēja tikt sadedzināti kā raganas.
Varbūt negrib joprojām.
Ļaužu prātus nevar izmainīt ar vienkāršu dekrētu, kā domāja Sibeta.
Paies vairāki gadi, līdz neredzīgie redzīgos pieņems.
Tieši mūsu redze palīdzēja izglābt Pajas karalisti Grīnhilas plaisā.
-Mūs izglāba apslēptās ciltis. -Teicu "palīdzēja".
Klau, vienalga, kas tas Rovs Vano ir, tev vajadzētu likt viņu mierā.
Ja viņš savu redzi grib slēpt, lai tā dara. Kaut es to varētu!
Kā vari noliegt to, kas esi?
To, kas esmu, taču nenosaka tas, ka redzu.
Protams, nosaka.
Tu runā kā Džerlamarels.
-Un tu runā kā draņķis. -Haniva, pietiek!
Beidzot mums ir vara, lai uzceltu pasauli,
kurā tādiem cilvēkiem kā mēs nav jādzīvo bailēs.
Vai tu to negribi?
Ja ne sev, tad savam dēlam?
-Vai viņš savu mazuli vispār ir redzējis? -Domāju - mēs abas saprotam,
ka ne jau tā viņš iztēlojās kļūšanu par tēvu.
Viņam būs vajadzīgs laiks.
Tētis viņam liktu uzņemties atbildību
par savu dēlu.
Nu, viņa te nav, vai ne?
Un, cik es varu spriest,
Babam nav tiesību mācīt citiem, kā būt par tēvu.
-Viņš atgriezīsies! Tu to zini. -Es zinu tikai to, ka viņš mūs pameta.
Pameta mani.
Tu viņu pameti pirmā.
Tu viņam meloji. Meloji mums visiem.
Un tad gribēji, lai viņš to visu pieņem. Ko - tavu pili?
Tavu jauno vīru?
To, ko es izdarīju, es izdarīju jūsu dēļ.
Varbūt.
Bet tas viņu iznīcināja. Un es viņu nevainoju par to, ka viņš aizgāja.
Haniva!
Kas vainas, draudziņ?
Vai tu esi vilks?
Tā. Esmu te, lai tev palīdzētu.
Lūdzu, nekod man!
Negribu tevi nogalināt.
Labs puika. Jā, labs puika.
Ko tu te augšā dari?
Kas ir tas?
Jā. Kas ir šis?
Būs labi.
Jā. Es to noņemšu.
Būs labi.
Jā, labs puika.
Jā. Labi.
Man ir kas ēdams.
Jā. Labi.
Garšo diezgan labi.
Jā, paosti!
Jā, tas tepat ir. Ir vēl.
Tur! Nē, nē. Labi.
Tūlīt atlaidīšu. Lūdzu, nemeties man virsū, citādi nogalināšu.
Ej!
Atšujies!
Palīdzēsi man piecelties?
Tev nevarētu pielavīties neviens.
Neviens nav tik skaļš kā tu.
Kādudien es tevi pārsteigšu.
Tas būtu pārsteigums.
Nekusties!
Izdari! Vienkārši izdari! Izdari!
Gatavs? Tradīcija ir tradīcija, mans draugs.
Un tu esi zaudētājs.
-Kā smird! -Domāju, ka nu jau būsi pieradis.
Tava reize pienāks, Baba.
-Pabeidzi? -Pagaidām.
Labi. Kāpsim kalnā!
Tu tikko aizbiedēji vakariņas.
Būs jādzen pēdas citam briedim.
Gaļas mums pietiek.
Te būdams, esi nomedījis vairāk briežu,
nekā mēs jebkad spētu apēst.
Jāsāk prātot, pēc kā tu patiesībā dzenies.
Ejam! Jūtu tavas tumšās domas jau no šejienes.
Kāpsim kalnā!
Iztīrīsim sūdus no tavas galvas. Notīrīsim sūdus no manas sejas.
Laid ārā! Pareizi.
Gribi?
Nē, paldies.
Palīdz atbildēt uz lielajiem jautājumiem.
Piemēram?
Piemēram, kāpēc esi te.
Tāpēc, ka nekur citur nepiederu.
Tu zini.
Esi pavadījis savu dzīvi skrienot, lecot,
cērtot un dedzinot, kalpodams citiem.
Nu tu esi viens, brāl.
Laiks dzīvei, kalpojot sev pašam.
Es visu mūžu esmu centies aizsargāt savu ģimeni…
bet vienmēr esmu ievedis viņus vēl lielākās briesmās.
Man ir sajūta, ka esmu nolādējis
visus, ko mīlu, ar nāvi un karu.
Tu vaino sevi par Īdo.
Viņu es nepieminēju.
Viņš vienmēr ir klāt - peld gaisā starp taviem vārdiem.
-Mēs par to jau runājām. -Runājām,
bet runāsim arī turpmāk, līdz tam pār tevi vairs nebūs varas.
Baba, es atceros tavu tēvu.
Viņš bija cietsirdīgs neģēlis.
Tu kļuvi par to, par ko kļuvi, un Īdo kļuva par Īdo.
Bet savā ziņā tā nav arī tēva vaina.
Un nekādā ziņā ne tavējā.
Mēs esam atbildīgi par to, par ko kļūstam.
Un, ja kāpšana kalnā neiemāca neko citu,
tai vismaz vajadzētu iemācīt, cik esam nenozīmīgi.
Pat tu, Baba Vos,
neesi nekas vairāk par mēslu kriksi pie vaboles pakaļas.
Tu runā par daudz.
Varbūt tas no zāles.
Nē! Ej prom!
Tiš! Ej! Liec mani mierā!
-Tavs suns grib ēst. -Viņš nav mans.
Pasaki to viņam!
Nē!
Kā viņu sauc?
Šķiet, viņu sauc "Nē".
"Nē"? Tas nav nekāds vārds.
Tas ir vienīgais, uz ko viņš atsaucas, ne?
Ej prom!
Tas būs viens apjucis suns.
Dod viņam jauku vārdu!
Nosauc viņu tu!
Tas nav mans suns.
Mīļā!
-Reindžer! -Babam ir suns.
Man nav suņa!
Reindžer, tu teici, ka atnesīsi gaļu.
Viņš gribēja zivis.
Jā, tās ir labākas smadzenēm.
Tā zāle, ko pīpē, tavas smadzenes ir nobeigusi.
Tikai sliktās daļas.
Baba domā, ka esmu vieds, vai ne, Baba?
Es domāju, ka man jāpaklusē.
-Es domāju, ka tev jāiet prom. -Lū!
Nelūlo!
Teici, ka viņš paliks dažas dienas, bet nu jau ir mēneši.
Sākas.
Viņa dēļ tika nogalināti alkenieši - mana tauta.
To izdarīja raganu mednieki, nevis Baba.
Bet tu prasi, lai katru dienu klausos viņa balsī.
Es neprasu.
Vai tu vispār atceries alkeniešus, Baba Vos?
Katru dienu.
Čet-čet!
Laiena!
Tev nevajadzētu nākt šurp vienai. Šī ir vilku zeme.
Arī tev te nevajadzētu būt.
Nevienam nevajadzētu būt, izņemot varbūt vilkus.
Šīs ir mūsu mājas.
Viesiem būtu jāizturas ar lielāku cieņu,
īpaši tādiem, kas ierodas bez uzaicinājuma - kā tu.
Es šai skumjajā slēptuvē gribu būt tikpat maz,
-cik mani te gribi tu. -Bova Laiena…
Mēs neslēpjamies.
Mēs tikai vairs nevalkājam vecos mezglus un kaulus.
Tautas, karalistes, ciltis - tās visas ir vienādas.
Ne pie vienas no tām nevar piederēt, ja neatdod daļu savas dvēseles,
ko nekad nevarēs atgūt.
Tu taču tam netici, ko, Baba?
Tu biji izcils vadonis.
Izcils vadonis, kas atbildīgs par veselas cilts iznīcināšanu.
Tā nebija tava vaina.
Nē? Kā vaina tad?
Baba?
Ej mājās, Bova Laiena!
Lūdzu!
Iešu. Kad iesi tu.
Domāju, ka apsolīji mātei beigt izsekot to vīru.
Viņa uzstāja. Es neapsolīju.
Ja tava māte ir karaliene un tu viņu neklausi,
vai tevi var pakārt par nodevību?
Ja viņa to neuzzinās, tad nē.
Nodevība vai ne, bet tā ir slikta doma.
Tāpat kā jūs visi, es kalpoju monarhijai
Dieva Liesmas vārdā.
Es par to cīnījos.
Lēju par to savas asinis.
Un tā mani nodeva.
Tā nodeva mūs visus.
Karaliene Keina mūs nodeva.
Tamakti Džuns mūs nodeva,
un tā sauktā karaliene Magra mūs nodod,
pielāgojot Dieva vārdu saviem nolūkiem.
Nost ar karalieni!
Un tāpēc atbildība jāuzņemas mums,
pajaniešiem.
Mums jākalpo patiesajam Dieva vārdam
un jāturpina iznīdēt redzes ļaunumu,
līdz monarhija nāks pie prāta.
Šailo,
ved šurp raganu!
Nē, lūdzu, laidiet vaļā! Jūs kļūdāties.
Es neesmu ragana. Es neesmu redzīgs.
-Melis! -Nāc!
Mēs zinām, ka redzi. Tu nodarbojies ar velna burvestībām.
Es neredzu. Es zvēru. Es neesmu ragana.
-Viņi to nedrīkst. -Viņu ir pārāk daudz.
-Tu esi zvērējusi redzi aizsargāt. -Tieši to es daru. Ejam!
-Un kā ar viņu? -Mēs iesim tagad!
Izbeidziet! Beidziet!
Viņš ir nevainīgs.
Un kā vari to pierādīt?
Tā, ka es redzu viņa acis.
Tā, vareni.
Esmu princese Haniva, karalienes Magras meita,
un viņas vārdā es jums pavēlu laist to vīru vaļā.
Karalienes Magras meita - ragana.
Tu taču saproti, ka mēs te raganas dedzinām,
nevis izpildām viņu pavēles.
Sagrābt viņu!
Noķēru!
Lūdzu, lūdzu, lūdzu!
Atņemiet viņai acis!
Dieva Liesmas un visa svētā vārdā…
…mēs nosūtām tavu samaitāto dvēseli
atpakaļ pie paša velna.
Atpakaļ! Haniva!
Esmu te.
Es tevi redzu.
Es redzu jūs visus.
Jūs par to samaksāsiet.
Pienāk ziņas no robežas. Turēšu militāristus kaujas gatavībā.
Mūsu bažas ir pamatotas, kapteini Goset.
Kā varam zināt, ka Sibetas galvas atdošana trivantiešiem
garantēs mieru?
Runa taču ir par Trivantesu.
Nav nekāda iemesla domāt,
ka trivantieši vārdu neturēs.
Jūs nevarat būt par to drošs.
Nē, bet es droši zinu, kas notiks, ja atteiksimies.
Pēdējos mēnešus esmu pavadījis, kaulējoties ar vēstnieci Trovēru,
un ticu, ka viņa ir patiesa.
Un ja nu tu kļūdies?
Pēc lorda Hārlana pavēles esam palielinājuši ražošanu.
Ja pamiers neiestāsies, būsim gatavi ķerties pie ieročiem.
Esmu saņēmis ziņu, ka vēstniece Trovēra ieradīsies drīz.
Cik drīz?
Delegācija varētu būt pie pilsētas vārtiem, kad lēks Dievs Liesma.
-Ko? -Viņi kustas ātri.
Varbūt tā ir laba zīme.
Mūs apdraud ne tikai trivantieši.
Ir ziņas, ka gandrīz ik dienu notiek reliģiski nemieri.
Tas, ka Jūsu Majestāte atbalsta karalienes ediktu par redzi,
turpina ļaudis šķelt.
Kāpēc klausāmies šajā prastajā cilvēkā? Viņam te vispār nebūtu jābūt.
Viņš, tāpat kā jūs, kalpo karalienes vēlmēm.
Kāpēc tad neieceļam padomē arī dažus trivantiešus?
Šķiet, no viņiem būtu vairāk labuma nekā no dažiem augstdzimušiem pajaniešiem.
Lord Hārlan…
Neaizmirstiet:
karaliene Magra vienojās par mieru, kad šķita, ka tas nemaz nav iespējams.
Un vai man tiešām jums jāatgādina, ka pirms deviņiem mēnešiem,
lēdija Benika, mūsu ļaudis mira kaujaslaukā
un, tikai pateicoties šīs karalienes gudrībai un prasmei,
mēs visi tagad neesam vergi.
Mums ir trivantiešu problēma. Mums ir vietējā problēma.
Sibetas nāve atrisinās pirmo.
Es tikšu galā ar otro.
Sibetas nogalināšana ir bīstamāka, nekā varētu domāt.
Daži ļaudis joprojām tic viņas pareģojumam.
Nāve varētu padarīt viņu par mocekli un izraisīt sacelšanos.
Karaliene Magra, vai jums sava viedokļa nav?
Kopš padomes sēdes sākuma neesat runājusi.
Es atvainojos, ja domāju par ilgu,
kā vislabāk nogalināt savu māsu.
Mums tikai jāļauj tautai domāt, ka Sibeta mirusi no sarežģījumiem dzemdībās.
Daži jau zina, ka viņa ir izdzīvojusi. Patiesība atklāsies.
Pirmais valdības likums, Torens.
Ir jāmelo tik ilgi, līdz tauta to uztver kā faktu.
Ja nesalīgsim mieru ar trivantiešiem, tam, ko ļaudis domās, nebūs nozīmes.
Viņi būs miruši.
Mana māsa mūs šajā karā ievilka.
Ja viņas galva mūs no tā var izvest, tad man tas ir jāapsver.
-Jūsu Augstība… -Es teicu, ka to apsvēršu.
Sēde tiek pārtraukta.
Tev kaut kas ir jāzina.
Trivantieši grib publisku tiesu.
Nezinu. Trijstūrim ir jāparāda kaut kāda uzvara.
Viņi grib viņu dzīvu?
Jā.
Viņu spīdzinās gadiem.
Droši vien.
Apdomā alternatīvu! Cita varianta varētu nebūt.
Man šķiet -
tu gaidi Dieva iejaukšanos, lai tev šis lēmums nebūtu jāpieņem.
Bet varbūt Dievs iejaucās jau tad, kad tevi šajā vietā nolika.
Būtu nopietna kļūda tā dēļ karot.
Domāju - sirdī tu zini, kas jādara.
Jā.
Tev pašai nav tieši jāiesaistās.
Es tikšu galā ar Trovēru un nodošanu.
Došu ziņu, kad tas būs galā.
Es tik ļoti negribēju būt līdzīga viņai.
Tu nemaz neesi līdzīga viņai.
Vēstniece Trovēra, sveicu ar atgriešanos.
Lord Hārlan!
Pieņemu, ka jūsu ļaudis nu jau zina, kur var uzcelt nometni.
Gribēsiet nomazgāties, atpūsties.
Kur ir karaliene? Vai viņa nenāks sasveicināties?
Karaliene šīs lietas nokārtošanu ir uzticējusi man.
Ak tiešām?
Jā, tiešām.
Cik aizraujoši!
Un vai tā ir nokārtota?
Es to nokārtošu līdz vakariņām.
Tādā gadījumā es ar nepacietību gaidīšu mūsu vakariņas.
Tāpat kā es.
Izveidot nometni!
Izklīst!
-Esi tam gatavs? -Muļķīgs jautājums.
Tā. Dod ceļu!
Atlikt, Tamakti Džun!
Jā, Tamakti Džun. Tiešām atlikt!
Nesatraucies par to nejauko vīru!
Viņš varbūt izklausās biedējoši, bet iekšpusē nekā nav. Vājš un tukšs.
Es tavā vietā paklusētu, Sibeta.
Magra! Ko tu te dari?
Skaidri nezinu, bet šodien mēs viņu neatdosim.
Jūs viņu aizstāvētu, riskējot ar savu karalisti?
Tā nav viņas karaliste.
Karaliene, kas miera vārdā atdod savu māsu,
izskatīsies vāja un izmisusi.
Ne atdodot šo māsu.
Nabaga Tamakti Džuns.
Viņam būs jāatriebjas kādu citu dienu.
Ļaujiet man viņu aizvest!
Lūdzu!
Atvaino!
Magra, domāju, ka tavs ģenerālis ir saīdzis.
Domā - es pieļauju kļūdu?
Tu mani pazīsti.
Milzīgas izmaiņas pēdējā brīdī man ir pierasta lieta.
Paldies.
Tomēr
tagad mēs esam nonākuši nepatīkamā stāvoklī.
Zinu, ka vēstniecei tu stipri vien patīc.
Jā, šķiet…
viņa nespēj pilnīgi pretoties manam valdzinājumam.
Tad tev būs jābūt ārkārtīgi valdzinošam.
Esi te jau divas dienas. Tev nav citas vietas, kur būt?
Un tev?
Es vairs neesmu vajadzīgs.
Ģimenei tu vienmēr būsi vajadzīgs, Baba.
Par to mēs nerunāsim, Laiena.
Tad parunāsim par ko citu!
Ciltis atsaucās tavam aicinājumam cīnīties Grīnhilas plaisā.
Tagad ir daudz bāreņu bez vecākiem,
kas viņiem iemācītu medīt un dzīt pēdas. Nav, kas viņus virzītu.
Esmu pietiekami ilgi audzinājis citu bērnus.
Baba!
Bova Laiena, ej mājās!
Kas tas ir?
Mēs neesam vieni.
Baba!
Baba Vos!
Tu viņu pazīsti?
Baba Vos!
Sveiks!
Vai tu tur esi?
Patiesībā es nejautāju.
Es zinu, ka tur esi.
Mūsu pēddziņi izsekoja tavu draudzeni no cilts.
Ko?
Baba…
Vai tiešām domā, ka mēs Īdo slepkavu atlaistu nesodītu?
Padod man cirvi! Ņem savus ieročus! Cīnīsimies.
Viņš nebija mans brālis,
bet es viņu mīlēju kā brāli.
Un šī mīlestība ir atvedusi mani šurp
pie brāļa, kurš viņu nogalināja,
lai izbeigtu tavu dzīvi un dotu mieru viņa garam.
Es tevi nedzirdu. Pienāc tuvāk!
Esmu tuvāk, nekā tev liekas, Baba.
Un tu… Tu jau esi miris.
Tikai vēl neesi sapratis, ka jāguļas zemē.
Tu nogalināji savu tēvu un nu - brāli.
Saki - vai tavā ģimenē ir kāds, ko neesi nogalinājis?
Tava sieva?
Tavi bērni?
Nu, kad tikai daži mirkļi tevi šķir no tavas neglītās nāves…
es dodu tev godavārdu:
es viņus atradīšu un pārgriezīšu viņiem rīkli tavā vārdā.
Laiena!
Tulkojusi Inguna Puķīte