-Reindžer! -Baba!
Laiena! Kur ir Laiena?
Palīdzi piecelties!
Mana roka!
Tā.
Laiena!
Baba! Lulū!
Te.
Man žēl.
Lai kas tas bija, tas viņu sarāva gabalos.
Kāds nezvērs to izdarīja?
Tie bija trivantieši.
Tik tālu no robežas?
Tā bija atriebība. Par Īdo.
-Tātad viņi te bija tevis dēļ. -Lū!
Es teicu, ka viņš atvedīs nāvi pie mūsu sliekšņa.
Atvaino par to!
Viņai taisnība.
Es viņus atvedu šurp.
Un nu Bova Laiena ir mirusi.
Es nesaprotu.
Ja man trivantiešu vietā būtu tāds spēks,
kāpēc lai es to izmantotu tikai tagad?
Būtu varējis iznīcināt tevi un visas Pajas armijas Grīnhilas plaisā.
Tad viņiem tā vēl nebija.
Bet tagad ir.
Nelikats, Volens un Jārns.
-Tu viņus pazīsti? -Jā.
Viņi visi reiz bija man pakļauti raganu mednieki.
Rovu Vano nogalināja šie vīri. Lušjena Breja sekotāji.
Slepkavas ir jāsoda ar nāvi.
Raganas ir jāsoda ar nāvi.
Ja raganas būtu, bet to nav.
Tā likuma vairs nav.
Varbūt esat karaliene,
bet neesat mūsu Dievs.
Tāpēc vien, ka pasakāt: "Tā vairs nav," - nenozīmē, ka tā arī ir.
Tieši ar pateiktiem vārdiem viņi tikai pasludināti par raganām.
Ar vārdiem, ko teicis vienīgais patiesais Dievs, nevis raganu māte.
Ķecere!
Tu, muļķi!
Lušjenam Brejam par tevi nospļauties.
Viņš priecāsies, ka mirsi kā moceklis viņa cīņā.
Es centos izglābt jūsu dzīvības.
Gudrāks vīrs šajā brīdī žēlsirdīgai karalienei lūgtu žēlastību.
Tā vietā jūs pakārs.
Ne jūsu uzskatu dēļ,
bet tāpēc, ka esat idioti.
Tamakti!
Kā lai notiesāju viņus ar nāvi,
ja nesodu savu māsu, kas nogalinājusi simtus?
-Viņu sadedzināja dzīvu. -Viņa ir rīkojusies vēl ļaunāk.
Kad viņi būs nogalināti,
varbūt spēsiet tikt galā arī ar Sibetu.
Tātad domā, ka man viņi jānogalina, lai trenētos?
Nē. Es saku to, ka viņu nāve kalpos lielākam labumam, likumam un kārtībai.
Un, ja jūsu māsas nāve ir ceļš uz mieru ar Trivantesu…
Tātad tam nav nekāda sakara ar viņas noziegumiem pret tevi.
Es saprotu, kāpēc jūs tā varētu domāt.
Bet atcerieties: es šo amatu nelūdzu.
Es to pat negribēju.
Arī es šo negribēju.
Tad varam būt nožēlojami muļķi kopā.
Grasies kāpt lejā no kalna.
Viņi neveda Dievu Pērkonu tik tālu uz austrumiem, lai nogalinātu mani.
Trivantieši dosies uz Paju.
Varbūt.
Tā būs problēma tur lejā.
Problēma būs arī te augšā, kad ieradīsies trivantiešu armija.
Ir sajūta, ka tā jau ir ieradusies.
Man žēl par tavām mājām.
Varu uzbūvēt citas.
Man jāiet jābrīdina Magra.
Tad šīs ir atvadas.
Paldies tev par visu.
Tava brūce smaržo tīri. Vajadzētu labi sadzīt.
Atceries - paliec dzīvs!
Uzmanies no vilkiem, Baba Vos!
Uzmanies no vilkiem, Reindžer!
Ardievu, Laiena!
Kas nāk?
Tie, kas bija man padoti, joprojām atpazīst manu balsi.
Mēs vairs neatzīstam tavu varu, ķeceri!
Kaut arī tā, Šailo, esmu drošs, ka tavs galvaskauss atzīs manu zobenu.
Ko tu gribi, Tamakti Džun?
Tikai parunāt… ar tevi.
Mēs visi devām vienu zvērestu.
Nesaprotu, kā tev patīk cīnīties pret saviem brāļiem un māsām.
Nepatīk.
Tomēr trīs no mums tu apcietināji.
Nu viņus gaida tavas ķecerīgās karalienes piespriests nāvessods.
Tieši tu nosūtīji šos vīrus nāvē.
Viņi pildīja savu svēto solījumu.
Tas noteikti sniegs lielu mierinājumu viņu ģimenēm.
Cik savu ļaužu tu vēl upurēsi?
Tik, cik vajadzēs.
Un tev būtu jāstāv te, man blakus. Tava karaliene ir grēkojusi Dieva priekšā…
Neatnācu te debatēt!
Nožēlojami.
Šodien tas beigsies.
Vairs nekādu runu. Nekādas pulcēšanās.
Klusējot nozūdiet!
Un ja nu ne?
Tad es panākšu, ka nozūdi.
Es jau cerēju, ka tā teiksi.
Uz vecumu esi kļuvis lēns.
Tev joprojām par ātru.
-Lušjen! -Atlikt!
Tu biji Dieva karavīrs.
Ticības vīrs.
Kas ar tevi notika?
Es nomiru, Lušjen.
Es aizgāju tur, kur iet mirušie.
Un man tev jāsaka: tur nebija tā, kā mums stāstīts.
Es biju vīlies.
Tu tiki noburts.
Brāli, tu pat iedomāties nevari.
Ko…
Ejiet mājās!
Jūs visi.
Šī baznīca ir slēgta.
To tu labi pieproti.
-Gribu domāt, ka esmu uzmanīgs namatēvs. -Bet es joprojām uz tevi dusmojos.
Tu neliecies dusmīga.
Man te vairs nevajadzēja būt.
Man prieks, ka vēl esi.
Es runāju nopietni.
Man vajadzēja būt atpakaļ Trivantesā ar ķēdēs saslēgtu Sibetu.
Drīz es tev viņu dabūšu.
Mana valdība ar pacietību neizceļas, Hārlan.
Mana pieredze liecina,
ka pacietība, tāpat kā vairums lietu, kaut ko maksā.
Turpini!
Es nokārtošu, lai nekavējoties tiktu nosūtīta papildu ogļu krava
par pusi no parastās cenas.
Par brīvu.
Kā jau teicu - par brīvu.
Un turpmāk pa tādai kravai ik dienu, kamēr vien tava karaliene vilcināsies.
Vai mēģini mani salauzt?
Tieši pretēji.
Magra nepārprotami ir lūgusi, lai mani pārliecini.
Nu es dodu tev stimulu, lai pārliecini viņu.
Tas laikam ir mazākais, ko varu darīt miera dēļ.
To es saprotu.
Tagad vari atkal pārliecināt mani.
Viņš ēd vairāk, nekā abi dvīņi ēda pa diviem.
Ja tu viņu atstātu te,
es tevi ar viņa raudāšanu neapgrūtinātu.
Es taču nekur nepazudīšu.
Vulfa mierināšana mani neapgrūtina. Grūtāk ir apmeklēt tevi.
Dzirdēju, ka tu esot apcietinājusi raganu medniekus, kas pārkāpa manu ediktu.
Apsveicu.
Saki: kad viņiem izpildīs nāvessodu?
Tagad nesvārsties, Magra!
Tā visiem parādīsi savu vājo raksturu.
Padome tevi dzīvu apēdīs.
Citi varbūt uzskatīs, ka dzīvības apžēlošana liecina par spēcīgu raksturu.
Nē, neuzskatīs. Ne attiecībā uz tevi.
Tev kā karalienei dažreiz ir jādara tas, ko citi uzskata par ļaunu,
ko pati varbūt uzskati par ļaunu.
Karalistes interesēs.
Tu nekalpo nevienam, ja neprasi ievērot likumu.
Neviens neatļautos to, ko šie raganu mednieki, kamēr karaliene biju es.
Un, ja kaut kāda iemesla dēļ es justu,
ka ienaidniekam ir jāapsola kā upuri pienest pašas māsu…
Nē.
…es noteikti gādātu, lai šis solījums tiek izpildīts.
Tu nezini, par ko runā.
Zinu, ka trivantieši ieradās vakar, bet te nu es esmu - sveika un vesela.
Tu te esi tāpēc, ka mazulim ir jāēd.
Tev ir daudz zīdītāju.
Vai tiešām izmantosi manu dēlu kā aizbildinājumu saviem trūkumiem?
Ja es būtu tavā vietā, tavu galvu jau būtu atdevusi.
Viņi negrib tavu galvu, Sibeta.
Viņi grib tevi. Dzīvu.
Un neuztraucies!
Drīz man aizbildinājumi beigsies,
un tad būsi ceļā uz Trivantesu.
Atnākšu, kad mazulis būs paēdis.
Nepacel balsi!
Tu.
Tu redzi?
Tu esi Džerlamarela dēls.
Olomens, ja?
Es pazīstu tavu māsu…
Hanivu.
Hanivu?
Vai viņa ir dzīva?
Tu viņai diez ko nepatīc.
Jā, skaidrs, ka nepatīku.
Tie uguns ieroči. Tos izgatavoji tu?
Man nebija izvēles.
Tagad ir.
-Ko tu dari? -Tevi atbrīvoju.
Nē. Izbeidz!
Tu nesaproti. Viņiem ir mana ģimene.
Ja aizbēgšu, viņus nogalinās.
Tāpat kā nogalināja manu tēvu.
Tormada nogalināja Džerlamarelu?
Nē.
To izdarīja Īdo Voss.
Īdo?
Esi drošs?
Es tur biju.
-Tie ieroči… -Seno tautu tehnoloģija.
Sapresētas ogles, kas aizdedzinātas uzsprāgst.
Tās sauc par bumbām.
Man vienalga, kā tās sauc.
Tev jābeidz tās izgatavot.
Mirs tūkstoši.
Kur tava ģimene tiek turēta?
Mana tēva teritorijā.
Labi.
Es tevi dabūšu no šejienes ārā.
Iesi atbrīvot savu ģimeni.
Un es iešu atpakaļ uz Trivantesu.
Kad Trijstūris uzzinās, ka Tormada kopā ar redzīgajiem ir radījis ieročus,
viņam atņems dienesta pakāpi un viņu tiesās.
Tu kļūdies.
Ko?
Tormada tikko pabeidza karu ar ganiešiem.
Viņu sagaidīs kā varoni.
-Viņš pārkāpa likumu. -Viņš uzvarēja.
Turklāt esam jau izgatavojuši daudz bumbu.
Cik?
Simtiem.
Labi. Jauns plāns.
Mēs atbrīvosim tavu ģimeni.
Tad iznīcināsim bumbas.
Tormada būs vīlies.
Viņš uz tevi ļoti cerēja.
Vismaz viņam būs tavs līķis pētījumiem.
Olomen!
Man viņu vajadzēja dzīvu, muļķi!
Apturi viņu!
Stāvi!
Nu jau tev izdodas gluži labi.
Paldies.
Vai tas ir Toda zirgs?
Jā.
Vai agrāk spētu iedomāties, ka ilgosies pēc raganu mednieka?
Es nespētu iedomāties neko no šī.
Tu runā par Vulfu?
-Nesāc! -Kofun!
Viņam ar daudz ko jātiek galā.
Viņš ir pārāk jūtīgs.
Bet varbūt tu esi par maz jūtīga.
Vai tev jāizsaka katra doma, kas iešaujas prātā?
Kofuns kļuva par tēvu, pirms bija tam gatavs.
Viņš jūtas apkaunots un apjucis.
Bet kāpēc viņš soda mani?
Tā nav mana vaina.
Nē, bet tu esi atbildīga.
Atbildība par kādu var būt smaga nasta.
Kofunam ir dēls.
Tev ir Kofuns.
Un man esi tu.
Un cik bieži tu par to sodi mani?
Piedod! Tas nav tīšām.
Pilnīgs juceklis.
Tu domā par Rovu Vano.
Viņu sadedzināja dzīvu.
Būtu sadedzinājuši arī mani.
Ei!
Es nekad to nepieļaušu.
Vai viņi nesaprot, cik daudz vieglāk
man būtu nogalināt viņus?
Es varētu nogalināt pa desmit dienā, ja gribētu.
No 30 metru attāluma.
Viņi neuzzinātu, kurš to izdarījis.
Un tad tu būtu tāda, kā viņi par tevi domā.
Domāju - varbūt viņiem jāsāk baidīties no mums vairāk.
Kofun!
Vai tu tur tā stāvēsi un izliksies, ka tev nav dēla?
Džerlamarelam bija savi trūkumi, bet viņš vismaz nenoliedza tavu esamību.
Panāc!
-Paņem viņu rokās! -Es nevaru.
Pamēģini!
Tu viņu radīji.
Es saprotu, ka tev tas ir grūti,
bet mēs tagad esam tava ģimene.
Tavs uzdevums būs Vulfiņu aizsargāt.
Un arī viņa māti.
Kofun, paliec!
Tu esi piederīgs te!
-Kofun, ko tu da… -Aizeju.
Nepatikšanas paradīzē.
-Vai neesi viņu pietiekami sāpinājusi? -Sāpinājusi?
Es laidu pasaulē viņa bērnu.
Es devu viņa dzīvei jēgu.
Kas tevī ir?
Tas, kas liek satriekt visus, kas apkārt.
Nezinu.
Varbūt tas pats, kas deva man spēku valdīt.
To spēku, kura tev tik ļoti trūkst.
Es tevi mīlēju.
Un mīli joprojām.
Vulf! Viss kārtībā.
Es pieļāvu kļūdu, dodot tev šo laiku ar Vulfu.
Tu viņu tikai samaitāsi.
Kā samaitāji manu dēlu.
Es nepabeidzu viņu barot, Magra.
-Viss kārtībā. -Atdod viņu!
Viss kārtībā.
-Viņam vajag māti. -Viņš neiepazīs savu māti.
Man reiz pietiek, Sibeta.
Gribi, lai parādu spēku? Es sākšu tagad.
Sardze!
Magra?
Magra!
Esmu drošs - karaliene mums pievienosies pavisam drīz.
Atvaino, ja neesmu tik pārliecināta.
Līdz šim karaliene nav uzskatījusi par vajadzīgu mani pieņemt.
Viņa nevēlas tevi aizvainot.
Šī ir bijusi īpaši slikta diena.
Slikta diena?
Ja es drīz nedabūšu ķēdēs saslēgtu Sibetu, būs vēl daudz sliktu dienu.
Tu šķieti saspringta.
Es kniebjos ar karalienes vīru ienaidnieka teritorijā,
kamēr divu tautu likteņi karājas mata galā.
Tā jau gan.
Hārlan!
Viss būs labi, ja?
Tev jāatslābinās!
Tu nemaz nepalīdzi.
Tu esi tā, kas kniebjas ar karalienes vīru ienaidnieka teritorijā.
Atvainojos, vēstniece Trovēra, ka neatnācu sasveicināties agrāk.
Šis ir grūts laiks.
Nesatraucieties! Par mani labi parūpējās lords Hārlans.
Jā, viņš ir daudz labāka sabiedrība nekā es.
Vai mums pievienosies, manu karalien?
Diemžēl nē.
Man nekavējoties jāpievēršas steidzamām valsts lietām.
Gribēju tikai atnākt
un novēlēt laimīgu ceļu mājup.
Atvainojiet, Jūsu Majestāte!
Man likās, ka lords Hārlans jums ir paziņojis:
es nevaru atgriezties, kamēr mans uzdevums nav izpildīts.
-Mana māsa. -Tieši tā.
Un es varu tikai iedomāties, cik jums tas ir sāpīgi.
Varat viņu ņemt.
Viņa būs jūsu rokās, kad ausīs Dievs Liesma.
Tad Trivantesas valdības vārdā
es pateicos par jūsu viesmīlību.
Jā. Paldies jums.
Nu, tas bija viegli.
Kas tur?
Viss labi. Nē, nē.
Labs puika. Stāt!
Baba?
Magra!
Magra! Magra, lūdzu!
Kur tu biji?
Kāpēc tu mūs pameti?
Kas ar tevi notika?
Viņi mani atrada.
Kurš tevi atrada?
Trivantieši.
Tu biji Trivantesā?
Nē, viņi ir te… Ar savu jauno ieroci.
Tas ir kas liels - kā Dievs Pērkons.
Uguns un spēks.
Tas uzplēsa zemi man zem kājām.
Bova Laiena ir mirusi.
Ko? Kāpēc tu… Par ko tu runā?
Tas sarāva viņu vairāk gabalos, nekā es spēju savākt un apglabāt.
Tā.
Kas tas par ieroci?
Es nezinu. Bet viņi to neradīja, lai nogalinātu mani.
Viņi nāks šurp, lai uzvarētu karā.
Baba! Mēs vairs nekarojam.
Kopš tu aizgāji, sarunās ar trivantiešiem esmu vienojusies par mieru.
Tad viņi tev ir melojuši.
Kamēr tu centies vienoties,
tie karavīri bija Ziemeļu kalnos
ar spēcīgākiem ieročiem, nekā spēj iztēloties.
Neviens karavīrs nespēs uzveikt to pērkonu.
Trivantiešu vēstniece ir te.
Šķita, ka viņa ir apņēmusies panākt mieru.
Vēstniece ir te?
Viņa jāiesloga. Jānoskaidro viss, ko var.
Es nevaru ieslodzīt vēstnieci Trovēru bez pierādījumiem.
Tas lauztu mūsu miera līgumu, pirms tas parakstīts.
Tu neklausies. Nekāda miera nav. Nekad nav bijis.
Tu esi piekrāpta.
Vai tev nav ienācis prātā, ka piekrāpts varētu būt tu?
Kā vari būt drošs, ka tev uzbruka trivantieši?
-Magra! -Baba, tu esi bijis prom ilgu laiku.
Tev nav ne jausmas, kas te ir noticis.
Tev taisnība.
Es te nebiju.
Un par to es atvainošos vēlāk.
Bet tagad es tev saku: Pajā ir trivantiešu karavīri
ar ieroci, kas tavu karalisti saplosīs.
Tev jāliek, lai armija gatavojas.
Tu gribi, lai ejam karā?
Jūs jau esat karā!
Jo ilgāk tu no tā slēpsies, jo dārgāk tas maksās.
Baba!
-Nē. -Baba!
Kur ir vēstniece?
Nekusties!
Vai tu esi vēstniece?
Jā, esmu.
Ko tas nozīmē? Kas tu esi?
Jautājumus uzdošu es, un tu atbildēsi.
Pag, Baba Voss?
Ko tas nozīmē?
-Hārlan? -Jā.
Baba Voss?
-Lūdzu, nenogalini mani! -Viņš tevi nenogalinās.
Baba, atlaid viņu tūlīt pat, citādi likšu tevi iemest cietumā.
-Klusu! -Vai tu esi galīgi jucis?
Hārlan, apklusti! Otrreiz neprasīšu.
Labi, jo tas jau sāk kaitināt.
Vai Magra vispār zina, ka tu esi te?
-Vai viņa zina, ka te esi tu? -Ej galīgi!
Slikta doma.
-Labais. Labi. -Labi, brāl.
Lielais nodevējs Baba Voss.
Es tevi sodīšu ar nāvi bez kavēšanās.
Vēstniece!
Kaut esat pamatoti sarūgtināta par šo ielaušanos, ieteiktu nepārsteigties.
-Viņš man uzbruka. -Un par to viņam būs jāmaksā.
Es tikai saku:
mēs jau gandrīz esam noslēguši miera līgumu, pie kā tik smagi strādājāt.
Nekāda miera nav. Tu esi mele.
Baba Vos, tu nekad neesi pratis izteikties.
Nu ir laba reize turēt muti ciet.
Viņas armija ir Pajā ar pērkona un uguns ieročiem.
Jau tagad tā iet pāri Ziemeļu kalniem.
Velns parāvis! Pērkons un uguns? Par ko tu runā?
Es neļaušu, ka mani sauc par meli šis nodevīgais nelietis!
Stāt, jūs visi! Pēc manas pavēles.
Un Magra. Izcili.
Es teicu - stāt!
Trovēra!
Lūdzu!
Atlikt!
Haniva!
Visā sava mūžā
neesmu pieredzējusi tik klaju diplomātisko protokolu pārkāpšanu.
Viņš ievainoja manus karavīrus un uzbruka manis pašas gultā.
Baba, ko tu esi izdarījis?
Tevi krāpj, mana mīļā.
Tu nedevi man laiku tavus vārdus pārdomāt.
Tu man neatstāji izvēli.
Arī tu man neatstāj izvēli.
Tava neprātīgā uzvedība nu apdraud mūsu mieru un visu pajaniešu dzīvību.
Nekavējoties apcietināt Babu Vosu!
Mamma! Nē!
Vediet uz manu māju un apsargājiet, līdz atgriezīšos.
Ja viņš pretojas, ieslogiet cietumā!
Viss kārtībā, Haniva. Es nepretošos.
Vēstniece Trovēra, es galvoju:
es nedarītu neko tādu, kas apdraudētu mieru, ko esam centušās panākt.
Es atgādināšu, ja esat piemirsusi:
jūsu māsa nogalināja mūsu miera delegātus
pēdējoreiz, kad abas mūsu tautas satikās ar pamiera nosacījumiem.
Es saprotu.
Un ticiet man, kad saku: esmu pavisam citāda nekā māsa.
Ceru, ka pieņemsiet manu patieso atvainošanos.
Piedodiet, ja šobrīd neesmu pārliecināta, ka to darīšu.
Kad viņš atgriezās?
Šonakt.
Nu, laiku viņš velti nav tērējis, vai ne?
Hārlan!
Viņa dēļ varbūt esam zaudējuši visu.
Hārlan, ja nu viņam taisnība?
Par to, ka trivantiešiem ir jauns ierocis ar uguni un pērkonu?
Bet tā vietā, lai uzbruktu mums, viņi iet visu garo ceļu uz Ziemeļu kalniem,
lai uzbruktu vienam vīram?
Jā.
Skatīšos, ko varu darīt, lai nomierinātu vēstnieci.
Kā mazulis tas ir?
Mums jārunā.
Tas ir mūsējais.
Nē.
Hārlana.
Protams, nē.
Tu gan pameti mani,
bet es nedarīju tāpat.
Tad kā?
Viņu sauc Vulfs.
Viņš ir Kofuna dēls.
-Kofuna? -Baba, man tev tik daudz kas jāstāsta.
Kāpēc bērns ir pie tevis? Kāpēc nav pie savas mātes?
Viņa māte ir Sibeta.
-Ko? Kādā veidā? -Viņa viņu paveda.
-Viņa ir ieslodzīta. -Pirms tam.
Baba, mums ir bijis jāpiedzīvo daudz, kamēr biji prom.
Ak nē!
Ja tas ir Kofuna bērns, tad kāpēc nav pie viņa?
Viņam ir grūti pieņemt šo bērnu kā savu.
Tātad par bērnu rūpējies tu?
Kur ir Perisa?
Sibeta!
Baba! Beidz!
No rīta mēs atdosim Sibetu trivantiešiem.
Tici man - tas, ko tu viņai nodarītu, nebūs ne tuvu tam, ko nodarīs viņi.
-Sibeta! -Baba, beidz!
-Kur viņa ir? -Sardze!
Tulkojusi Inguna Puķīte