-Ranger! -Baba!
Lion. Var är Lion?
Hjälp mig upp.
Akta min arm.
Här.
Lion!
Baba. Lulu?
Här.
Jag beklagar.
Vad det än var, slet det henne i stycken.
Vad för slags varelse gjorde det här?
Det var trivantier.
Så långt från gränsen?
Det var hämnd. För Edo.
-Så de var ute efter dig. -Lu.
Jag sa ju att han skulle föra döden till vår dörr.
Jag är ledsen för det där.
Hon har inte fel.
Jag förde dem hit.
Och nu är Bow Lion död.
Det är ologiskt.
Om jag var trivantierna och hade den här kraften,
varför använda den först nu?
De kunde ha förintat dig
och alla Payas arméer vid Greenhill Gap.
De hade den inte än.
Men nu har de den.
Nu har de den.
Nellicut, Wallen och Yarnes.
-Känner du dem? -Ja.
Häxfinnare under mitt befäl allihop.
Det var de som dödade Row Vano. Lucien Brays efterföljare.
Straffet för mord är döden.
Straffet för att vara häxa är döden.
Om det fanns häxor, vilket det inte gör,
så existerar inte den lagen längre.
Ni må vara drottning,
men ni är inte vår gud.
Ni kan inte ändra fakta bara med era ord.
Det var uttalade ord som förklarade dem vara häxor från början.
Ord från den ende sanne Guden,
inte från häxors mor.
Kättare!
Din idiot.
Lucien Bray bryr sig inte om er.
Han välkomnar er död som martyrer för hans sak.
Jag försökte rädda era liv.
En förnuftigare man hade bönfallit en nådefull drottning om nåd.
Nu blir ni hängda istället.
Inte för er övertygelse,
utan för att ni är idioter.
Tamacti.
Hur kan jag döma dem till döden,
när jag skonar min syster som har mördat hundratals?
-De brände en man levande. -Hon har gjort mycket värre.
Måhända när de är döda,
kan ni finna kraft att ta itu med Sibeth.
Så jag ska döda dem som övning?
Nej. Jag menar att deras död tjänar allas bästa, lag och ordning.
Och om er systers död är vägen till fred med Trivantes…
Så det här har inget att göra med hennes brott mot dig?
Jag förstår att ni kan tänka så.
Men minns att jag inte bad om den här ställningen.
Jag ville inte ha den.
Och jag ville inte ha min.
Jaha, då kan vi vara sorgliga tokar tillsammans.
Du funderar på att gå tillbaka nedför berget.
De tog inte gudsdundret så långt österut bara för att döda mig.
Trivantierna lär dra mot Paya.
Kanske det.
Det är deras problem där nere.
Det blir vårt problem här uppe när trivantiska armén anländer.
De har visst redan anlänt.
Jag är ledsen för ditt hem.
Jag kan bygga ett nytt.
Jag måste gå och varna Maghra.
Då är det här farväl.
Tack för allt.
Ditt sår luktar rent. Det läks nog bra.
Kom ihåg… håll dig vid liv.
Akta dig för vargar, Baba Voss.
Akta dig för vargar, Ranger.
Farväl, Lion.
Vem där?
De som har tjänat under mig känner fortfarande min röst.
Vi erkänner inte längre din auktoritet, kättare.
I alla fall känner nog din skalle igen mitt svärd, Shiloh.
Vad vill du, Tamacti Jun?
Bara tala… med dig.
Vi svor alla samma ed.
Du kan väl inte finna nöje i att jaga dina bröder och systrar.
Det gör jag inte.
Likväl grep du tre av oss,
som nu väntar att avrättas av din kätterska drottning.
Det var du som sände dessa tre män i döden.
De höll sitt heliga löfte.
Det är säkert en stor tröst för deras familjer.
Hur många fler av ditt eget folk tänker du offra?
Så många som krävs.
Och du borde stå vid min sida.
Din drottning har syndat mot Gud…
Jag är inte här för att debattera!
Patetiskt.
Det är slut på det här nu.
Inga fler tal. Inga fler samlingar.
Dra er tillbaka i tystnad.
Och om inte?
Då avsätter jag dig.
Jag hoppades på de orden.
Du har blivit långsam på gamla dar.
Fortfarande för snabb för dig.
-Lucien! -Backa!
Du var en Guds soldat.
En man av tro.
Vad hände med dig?
Jag dog, Lucien.
Jag kom till den plats dit de döda kommer.
Och jag måste säga att det inte var som man sagt oss.
Jag blev besviken.
Du blev förhäxad!
Broder, om du bara visste.
Vad…
Gå hem.
Allihop.
Den här kyrkan är stängd.
Du är väldigt bra på det där.
-Jag vill vara en omtänksam värd. -Men jag är fortfarande arg på dig.
Du ser inte arg ut.
Jag borde inte vara kvar här.
Jag är glad att du är det.
Jag menar allvar.
Jag borde vara i Trivantes nu med Sibeth i kedjor.
Jag ska se till att du får henne.
Min regering är inte känd för sitt tålamod, Harlan.
Enligt min erfarenhet
har tålamod ett pris, liksom andra saker.
Fortsätt.
Jag ska ordna med en extra leverans av kol omedelbart,
till halva ordinarie pris.
Utan kostnad.
Som jag sa, utan kostnad.
Och en ny leverans för varje dag din drottning förhalar.
Försöker du knäcka mig?
Tvärtom.
Maghra har uppenbarligen bett dig att övertala mig.
Nu ger jag dig ett skäl att övertala henne.
Det är väl det minsta jag kan göra för fredens skull.
Så ska det låta.
Nu kan du fortsätta övertala mig.
Han äter mer än tvillingarna gjorde tillsammans.
Om du lämnade honom här,
skulle du slippa höra honom gråta efter mig.
Jag lär ju knappast försvinna.
Att trösta Wolffe är ingen börda.
Däremot att besöka dig.
Du lär ha gripit häxfinnarna som trotsade mitt påbud.
Bra gjort.
Säg mig, när blir avrättningen?
Vackla inte nu, Maghra.
Då blir din karaktärssvaghet tydlig inför alla.
Rådet gör slarvsylta av dig.
En del ser skonsamhet som karaktärsstyrka.
Nej. Inte hos dig.
Som drottning måste du ibland göra saker som andra anser onda,
som kanske även du anser onda,
för kungarikets bästa.
Du hjälper ingen om du inte upprätthåller lagen.
Ingen hade vågat göra det häxfinnarna gjorde när jag var drottning.
Och om jag ansåg det nödvändigt att av nån anledning
lova att offra min egen syster till fienden…
Nej.
…skulle jag se till att uppfylla det löftet.
Du vet inte vad du pratar om.
Jag vet att trivantierna anlände igår, och ändå är jag här, i högönsklig välmåga.
Du är här för att barnet behöver amma.
Du har gott om ammor.
Använder du min son som ursäkt för din egen svaghet?
Om rollerna var ombytta hade jag gett dem ditt huvud redan.
De vill inte ha ditt huvud, Sibeth.
De vill ha dig. Levande.
Och bara lugn.
Jag har snart slut på ursäkter,
och då bär färden till Trivantes för din del.
Jag hämtar barnet senare.
Höj inte rösten.
Du.
Kan du se?
Du är Jerlamarels son.
Oloman, eller hur?
Jag känner din syster…
…Haniwa.
Haniwa?
Är hon vid liv?
Hon gillar inte dig nåt vidare.
Nej, det är jag säker på.
De där eldvapnen. Tillverkade du dem?
Jag hade inget val.
Men du har ett nu.
-Vad gör du? -Jag skär loss dig.
Nej, nej. Sluta.
Du förstår inte. De har min familj.
Om jag rymmer, dödar de dem.
Liksom de dödade min far.
Dödade Tormada Jerlamarel?
Nej.
Men Edo Voss.
Edo?
Är du säker?
Jag var där.
-De där vapnen? -Forntida teknik.
Komprimerat kol som exploderar vid antändning.
De kallas bomber.
Jag struntar i vad de kallas.
Du måste sluta tillverka dem.
Tusentals kommer att dö.
Var hålls din familj fången?
Vid min fars läger.
Okej.
Jag ska få ut dig härifrån.
Du befriar din familj.
Och jag återvänder till Trivantes.
När Triangeln får veta att Tormada har använt seende för att göra vapen,
blir han degraderad och ställd inför krigsrätt.
Du har fel.
Vad?
Tormada vann just kriget mot ganiterna.
Han får en hjältes välkomnande.
-Han bröt mot lagen. -Han segrade.
Förresten har vi gjort många fler bomber.
Hur många?
Hundratals.
Okej, ny plan.
Vi befriar din familj.
Sen förstör vi bomberna.
Tormada blir besviken.
Han hade förhoppningar om dig.
Han får åtminstone ditt lik att studera.
Oloman!
Jag behövde honom levande, idioter!
Stoppa henne!
Stanna!
Du börjar bli bra på det där.
Tack.
Är det Toads häst?
Ja.
Trodde du nånsin att du skulle sakna en häxfinnare?
Jag hade aldrig väntat mig nånting av det här.
Menar du Wolffe?
-Sluta. -Kofun.
Han har gått igenom mycket.
Han är för känslig.
Eller så är du för okänslig.
Måste du säga ut allt som dyker upp i skallen?
Kofun blev far innan han var redo.
Han är skamsen och förvirrad.
Så varför straffar han mig?
Det är inte mitt fel.
Nej, men ditt ansvar.
Att känna ansvar för nån kan vara tyngande.
Kofun har sin son.
Du har Kofun.
Och jag har dig.
Vilket du ofta straffar mig för.
Förlåt. Det är inte meningen.
Allt är ett elände.
Du tänker på Row Vano.
De brände honom levande.
De hade bränt mig också.
Du.
Jag låter aldrig det hända.
Förstår de inte hur mycket lättare det vore
för mig att döda dem?
Jag kunde döda tio om dagen om jag ville.
Från trettio meters håll.
De skulle aldrig veta vem det var.
Sen skulle du vara allt de fruktar att du är.
De kanske borde börja frukta oss mer än de gör.
Kofun.
Tänker du stå där och låtsas att du inte har en son?
Jerlamarel hade sina fel,
men han förnekade aldrig din existens.
Kom hit.
-Känn honom i dina armar. -Jag kan inte.
Försök.
Du gjorde honom.
Jag förstår att det här är svårt för dig,
men vi är din familj nu.
Det kommer an på dig att skydda Wolffe.
Och hans mor.
Kofun, stanna.
Det är här du hör hemma!
-Kofun, vad ska du… -Jag går.
Fnurra på tråden.
Har du inte sårat honom nog?
Sårat honom?
Jag är mor till hans barn.
Jag gav honom mening i livet.
Vad är det inom dig
som får dig att skada alla i din närhet?
Jag vet inte.
Kanske samma sak som gav mig styrka att regera.
Den styrka du tyvärr saknar.
Jag älskade dig.
Och det gör du än.
Såja, Wolffe. Allt är bra.
Det var fel av mig att ge dig den här tiden med Wolffe.
Du kommer att förstöra honom.
Som du förstörde min son.
Jag har inte ammat honom färdigt, Maghra.
-Såja. -Får jag honom.
Såja.
-Han behöver sin mor. -Han ska aldrig lära känna sin mor.
Jag är färdig med dig, Sibeth.
Vill du att jag visar styrka? Jag börjar här.
Vakt!
Maghra?
Maghra!
Drottningen kommer säkert alldeles strax.
Ursäkta om jag tvivlar,
då drottningen inte har gett mig en audiens förrän nu.
Hon menar inget illa.
Det har varit en särskilt svår dag.
En svår dag?
Om jag inte har Sibeth i kedjor snart, kommer många svåra dagar att följa.
Du verkar spänd.
Jag ligger med drottningens man på fiendeterritorium,
medan två länders öde ligger i stöpsleven.
Det är sant.
Harlan.
Allt kommer att ordna sig.
Du måste bara slappna av.
Du gör det inte lätt.
Det är du som ligger med drottningens make på fiendemark.
Ambassadör Trovere, ursäkta att jag inte har tagit emot er tidigare.
Det har varit en prövosam tid.
Ingen fara. Jag är väl omhändertagen av lord Harlan.
Ja, han är mycket bättre sällskap än jag.
Gör du oss sällskap, min drottning?
Tyvärr inte.
Brådskande statsangelägenheter kräver min omedelbara uppmärksamhet.
Jag ville bara stanna till
och önska er lycklig resa hem.
Ursäkta, Ers Majestät?
Har inte lord Harlan framfört till er
att jag inte kan fara förrän mitt ärende är uträttat?
-Min syster. -Just det.
Jag förstår verkligen hur smärtsamt det måste vara för er.
Ni kan ta henne.
Hon är i era händer när Gudsflamman stiger upp.
I så fall, å Trivantes regerings vägnar,
tackar jag er för er gästfrihet.
Ja, tack själv.
Det där gick ju lätt.
Hallå?
Såja. Nej, nej.
Duktig hund. Stanna.
Baba?
Maghra.
Maghra. Snälla du.
Var har du varit?
Varför lämnade du oss?
Vad har hänt dig?
De fann mig.
Vilka då?
Trivantierna.
Har du varit i Trivantes?
Nej, de är här med… ett nytt vapen.
Nåt stort, öh, som ett gudsdunder.
Eld och kraft.
Det slet upp marken under mig.
Bow Lion är död.
Vad? Vad pratar du om?
Det slet henne i fler bitar än jag kunde hitta och begrava.
Såja.
Vad är det för vapen?
Jag vet inte.
Men de byggde det inte för att döda mig,
utan för att komma hit och vinna kriget.
Baba. Vi ligger inte i krig längre.
Sen du for har jag förhandlat fred med trivantierna.
Då har man ljugit för dig.
Medan du förhandlade
befann de här soldaterna sig i de norra bergen
med vapen som är kraftigare än du kan föreställa dig.
Ingen soldat kan stå emot det dundret.
Trivantes ambassadör är här.
Hon verkar inställd på att få fred.
Är ambassadören här?
Lås in henne och ta reda på vad du kan.
Jag kan inte fängsla Trivantes ambassadör utan bevis.
Vårt fredsavtal skulle vara brutet innan det skrevs på.
Du lyssnar inte. Det är inte fred. Det har aldrig varit fred.
Du har blivit lurad.
Har det slagit dig att det kanske är du som blivit lurad?
Vet du ens säkert att det var trivantier som angrep dig?
-Maghra… -Baba, du har varit borta länge.
Du har ingen aning om vad som har hänt här.
Du har rätt.
Jag var inte här.
Jag ska be om ursäkt för det sen.
Men just nu talar jag om för dig att det finns trivantiska soldater i Paya
med ett vapen som kommer att slita ditt kungarike i stycken.
Du måste göra dina arméer marschklara.
Vill du att vi ska gå ut i krig?
Ni är redan i krig!
Ju längre du blundar för det, desto värre blir det.
Baba.
-Nej. -Baba!
Var är ambassadören?
Nå? Var är ambassadören?
Var stilla.
Är du ambassadören?
Det stämmer.
Vad menas med det här? Vem är du?
Det är jag som ställer frågor här, och du som svarar.
Vänta, Baba Voss?
Vad är det här?
-Harlan? -Ja.
Baba Voss?
-Snälla, döda mig inte. -Han ska inte döda dig.
Baba, släpp henne genast, annars låter jag kasta dig i fängelse.
-Tyst. -Har du totalt mist förståndet?
Tyst, Harlan. Jag säger det inte igen.
Bra, för det börjar bli irriterande!
Vet Maghra ens att du är här?
-Vet hon att du är här? -Fan ta dig.
Det är en dålig idé.
-Bra gjort. -Bra, broder.
Den store förrädaren, Baba Voss.
Jag ska avrätta dig där du står.
Ambassadör.
Din upprördhet över intrånget är förståelig,
men jag tillråder försiktighet.
-Han angrep mig. -Och han ska betala för det.
Jag menar bara…
…att vi snart har förverkligat det fredsavtal du verkat så ivrigt för.
Det är inte fred. Du ljuger.
Baba Voss, ord har aldrig varit din starka sida.
Jag föreslår att du håller tyst.
Hennes armé är i Paya med vapen av dunder och eld.
De marscherar över de norra bergen just nu.
Vad i helvete? Dunder och eld? Vad pratar du om?
Jag vägrar kallas lögnare av detta förrädiska avskum!
Sluta genast, jag befaller er!
Och Maghra. Utmärkt.
Sluta, sa jag!
Trovere.
Var så vänlig.
Avbryt.
Haniwa.
Under alla mina år
har jag aldrig bevittnat ett så flagrant brott mot de diplomatiska reglerna.
Han skadade mina soldater och angrep mig i min egen säng.
Baba, vad har du gjort?
Du har blivit förd bakom ljuset, käraste.
Du gav mig inte tid att överväga det du sa.
Du gav mig inget val.
Och du ger mig inget heller.
Ditt vårdslösa beteende äventyrar freden och varje liv i Paya.
Grip genast Baba Voss.
Mamma! Nej!
Håll honom under bevakning i mitt hus tills jag återvänder.
Sätt honom i häktet om han gör motstånd.
Ingen fara, Haniwa. Jag ska inte göra motstånd.
Ambassadör Trovere, jag försäkrar er
att jag aldrig skulle göra nåt som äventyrar freden vi har slutit.
Om ni har glömt, så låt mig påminna er om
att er syster lät mörda vår fredsdelegation
senast våra två länder möttes under parlamentärflagg.
Jag förstår.
Och tro mig när jag säger att jag inte liknar min syster.
Jag hoppas att ni tar emot min uppriktiga ursäkt.
Ursäkta om jag har svårt att göra det just nu.
När kom han tillbaka?
Ikväll.
Han slösade då ingen tid.
Harlan.
Han kan ha kostat oss allt.
Harlan, tänk om han har rätt?
Att trivantierna har ett nytt vapen med eld och dunder, menar du?
Hellre än att angripa oss
går de ända till norra bergen
för att angripa en ensam man?
Ja.
Jag ska försöka blidka ambassadören.
Vems barn är det där?
Vi måste prata.
Det är vårt.
Nej.
Harlan.
Självklart inte.
Du må ha övergett mig…
…men jag gjorde inte detsamma.
Så vems är det?
Han heter Wolffe.
Han är Kofuns son.
-Kofuns? -Jag har så mycket att berätta för dig.
Varför är barnet hos dig, och inte hos sin mor?
Modern är Sibeth.
-Va? Hur är det möjligt? -Hon förförde honom.
-Hon är fånge. -Innan det.
Baba, vi har gått igenom mycket medan du var borta.
Åh, nej.
Om det är Kofuns barn, varför är det inte hos honom?
Han kan inte ta till sig att barnet är hans.
Så du tar hand om barnet?
Var är Paris?
Sibeth!
Baba! Stanna.
Vi ska överlämna Sibeth till trivantierna imorgon bitti.
Jag lovar, inget du kan göra kan jämföras med vad de tänker göra med henne.
-Sibeth! -Baba, stanna!
-Var är hon? -Vakter!
Undertexter: Bengt-Ove Andersson