-Рейнджер! -Баба!
Лаєн. Де Лаєн?
Допоможи піднятися.
Обережно з рукою.
Отак.
Лаєн!
Баба. Лулу!
Я тут.
Мені шкода.
Те, що було, розірвало її на шматки.
Що за створіння це зробило?
Це були тривантійці.
Так далеко від кордону?
Вони мстилися за Едо.
-Тобто шукали тебе. -Лу.
Я ж казала, що він принесе нам смерть.
Мені дуже шкода.
Вона не помиляється.
Це я їх сюди привів.
А тепер Бов Лаєн мертва.
Це нелогічно.
Якби я був тривантійцем і мав таку зброю,
я б застосував її раніше.
Вони могли знищити тебе
і всі паянські армії під Ґрінгіл Ґап.
Тоді вони ще не мали зброї.
А тепер мають.
Неллікут, Воллен і Ярнз.
-Ти їх знаєш? -Так.
Колишні відьмолови, якими я командував.
Вони вбили Ро Вано. Послідовники Люсьєна Брея.
Кара за вбивство – смерть.
Кара відьмам – смерть.
Якщо вони відьми – а це не так –
цього закону більше не існує.
Ви королева,
але не наша богиня.
Від вашої заяви, що чогось не існує, воно не зникає.
Слова проголосили їх відьмами.
Слова єдиної справжньої богині,
а не матері відьом.
Єретичка!
Ви дурні.
Люсьєну Брею на вас начхати.
Він радітиме, що ви померли як мученики за його ідею.
Я намагався вас урятувати.
Якби ви були розумні, благали б пощади в милостивої королеви.
А тепер вас повісять.
Не за ваші вірування,
а тому що ви ідіоти.
Тамакті.
Як я можу їх стратити,
якщо я помилувала сестру, яка вбила сотні людей?
-Вони спалили людину заживо. -Вона робила ще гірше.
Може, після них
ви знайдете в собі сили розібратися з Сібет.
Думаєш, їх треба вбити для тренування?
Ні, але їхні смерті послужать закону й порядку.
А якщо смерть вашої сестри допоможе помиритися з тривантійцями…
То її злочини проти тебе тут ні до чого?
Я розумію, чому ви так думаєте.
Але пам'ятайте, я не просив цієї посади.
Я її навіть не хотів.
Я теж не хочу цієї посади.
Тоді разом будемо нещасними дурнями.
Ти думаєш повернутися назад у долину.
Божий грім принесли так далеко, не лише щоб убити мене.
Тривантійці нападуть на Пайю.
Можливо.
Це буде проблема долини.
Проблема гір настане, коли тривантійська армія прибуде сюди.
Здається, вона вже прибула.
Мені жаль твого дому.
Я можу збудувати інший.
Треба попередити Маґру.
То прощаймося.
Дякую тобі за все.
Твоя рана пахне чистим. Вона загоїться.
Залишайся живим.
Стережися вовків, Баба Восс.
Стережися вовків, Рейджере.
Прощавай, Лаєн.
СЛІПОТА
Хто йде?
Хто служив під моїм командуванням, пам'ятає мій голос.
Ми тобі більше не підкоряємося, єретику.
Одначе, Шайло, твій череп підкориться моєму мечу.
Що ти хочеш, Тамакті Джун?
Поговорити… з тобою.
Ми всі принесли одну присягу.
Навряд чи тобі подобається боротися зі своїми братами й сестрами.
Не подобається.
Але ти заарештував трьох наших,
вони зараз чекають страти за наказом королеви-єретички.
Це ти послав їх на смерть.
Вони дотримали священної клятви.
Навряд чи їхнім родинам буде від цього легше.
Скількома своїми людьми ти ще пожертвуєш?
Скількома доведеться.
І ти повинен бути на моєму боці.
Твоя королева грішна перед Богинею…
Я не сперечатися прийшов!
Жалюгідно.
Це закінчиться сьогодні.
Годі промов. Годі зборів.
Тихо піди у відставку.
А якщо не піду?
Тоді я тебе відправлю.
Я надіявся, що ти це скажеш.
Ти постарів і рухаєшся повільно.
Але швидше за тебе.
-Люсьєне! -Зупинися!
Ти був воїном Божим.
Віруючим чоловіком.
Що з тобою сталося?
Я помер, Люсьєне.
Я був там, куди вирушають мертві.
І, скажу тобі, там усе не так, як нам кажуть.
Я був розчарований.
Тобі пороблено!
Брате, ти й половини не знаєш.
Що…
Ідіть додому.
Усі ви.
Церкву закрито.
Ти добре це вмієш.
-Я турботливий господар. -Але я все ще на тебе зла.
Не схоже, що ти зла.
Я не повинна більше тут бути.
Але я радий, що ти тут.
Я серйозно.
Я повинна вже повернутися в Тривант з Сібет у кайданах.
Скоро я тобі її передам.
Усі знають, що мій уряд нетерплячий, Гарлане.
Мій досвід говорить,
що терпіння, як і багато що інше, коштує дорого.
Говори далі.
Я домовлюся про негайну поставку партії вугілля
за половину звичайної ціни.
Задарма.
Як я й сказав, задарма.
По партії за кожний день, поки ваша королева тягне час.
Ти намагаєшся мене зламати?
О ні, навпаки.
Маґра попросила тебе переконати мене.
Я даю тобі стимул переконати її.
Це найменше, що я можу зробити заради миру.
От молодець.
А тепер переконуй мене далі.
Він їсть більше, ніж двійнята разом.
Якби ти його лишила тут,
ти не була б обтяжена його плачем за мною.
Я ж ніде не дінуся.
Заспокоїти Вулфі – не тягар.
А навідувати тебе – обов'язок.
Кажуть, ти заарештувала відьмоловів, що виступали проти мого едикту.
Молодець.
Скажи, коли їх стратять.
Не вагайся, Маґро.
Ти всім покажеш свою слабкодухість.
Рада з'їсть тебе живцем.
Хтось вважатиме збереження життів силою характеру.
Не вважатимуть. Не від тебе.
Ти королева і повинна робити те, що інші вважають злом, –
що навіть ти вважаєш злом, –
для добра королівства.
Якщо не застосовувати закони, буде гірше.
Ніхто не поводився так, як ті відьмолови, поки я була королевою.
А якщо я з якоїсь причини вважала за потрібне
обіцяти рідну сестру ворогам…
Ні.
…я б обов'язково виконала обіцянку.
Ти сама не знаєш, що говориш.
Я знаю, що вчора прибули тривантійці, але я тут, жива й здорова.
Ти тут, бо дитині треба їсти.
У тебе багато годувальниць.
Ти використовуєш мого сина для виправдання своєї слабкості?
На твоєму місці я б уже віддала їм твою голову.
Їм не потрібна твоя голова, Сібет.
Їм потрібна ти. Жива.
І не бійся.
У мене скоро закінчаться відмовки,
і ти поїдеш у Тривант.
Я повернуся, коли ти нагодуєш дитину.
Не кричи.
Ти.
Ти бачиш?
Ти син Джерламарела.
Оломан, так?
Я знаю твою сестру…
Ганіву.
Ганіву?
Вона жива?
Вона тебе не любить.
Не сумніваюся.
Ота вогняна зброя. Ти її зробив?
Я не мав вибору.
А тепер маєш.
-Що ти робиш? -Визволяю тебе.
Ні. Стій.
Ти не розумієш. У них мої рідні.
Якщо я втечу, їх уб'ють.
Так само, як убили мого батька.
Тормада убив Джерламарела?
Ні.
Едо Восс убив.
Едо?
Ти впевнений?
Я сам бачив.
-Що це за зброя? -Стародавня технологія.
Брикети вугілля, що вибухають при запаленні.
Це називається бомби.
Мені все одно, як це називається.
Перестань їх робити.
Тисячі людей загинуть.
Де тримають твоїх рідних?
У батьковому маєтку.
Гаразд.
Я витягну тебе звідси.
Ти підеш рятувати рідних.
А я повернусь у Тривант.
Коли Трикутник дізнається, що Тормада зі зрячими робить зброю,
його розжалують і судитимуть.
Ти помиляєшся.
Що?
Тормада закінчив війну з ґанітами.
Його вітатимуть як героя.
-Він порушив закон. -Він переміг.
До того ж ми вже зробили багато бомб.
Скільки?
Сотні.
Добре, новий план.
Ми визволимо твоїх рідних,
а потім знищимо бомби.
Тормада буде розчарований.
Він надіявся на тебе.
Принаймні він отримає для вивчення твій труп.
Оломане!
Він потрібен мені живий, дурні!
Хапайте її!
Стій!
Тобі це добре вдається.
Дякую.
Це кінь Тоада?
Так.
Ти коли-небудь думав, що скучатимеш за відьмоловом?
Я про це все взагалі не думав.
Ти про Вулфі?
-Не треба. -Кофуне.
Йому нелегко.
Він надто чутливий.
Може, це тобі бракує чутливості.
Обов'язково казати вголос усе, що спадає на думку?
Кофун ще не готовий стати батьком.
Йому соромно, він заплутався.
А чому він карає мене?
Це не моя вина.
Не твоя, але ти за нього відповідальна.
Відповідальність за когось – це важкий тягар.
У Кофуна є син.
У тебе є Кофун.
А в мене є ти.
І часто ти мене за це караєш?
Вибач. Я не хотіла.
Усе так заплуталося.
Ти думаєш про Ро Вано.
Його спалили живцем.
Мене теж хотіли спалити.
Гей.
Я не допущу.
Хіба вони не розуміють, як легко було б
мені їх убити?
Я могла б убити десятьох, якби хотіла.
З тридцяти метрів.
Вони б не дізналися, хто це зробив.
І ти б стала всім, чого вони бояться.
Хай починають боятися нас більше, ніж тепер.
Кофуне.
Ти так і стоятимеш, прикидаючись, що не маєш сина?
Джерламарел мав вади,
але хоча б не заперечував твого існування.
Іди сюди.
-Візьми його на руки. -Я не можу.
Спробуй.
Ти його зробив.
Розумію, що тобі важко,
але тепер ми твоя сім'я.
Ти зобов'язаний захищати Вульфі.
І його маму.
Кофуне, залишись.
Твоє місце тут!
-Кофуне, що ти ро… -Я йду.
Проблеми в раю?
Ти ще мало його скривдила?
Скривдила?
Я народила йому дитину.
Я дала йому мету.
Що з тобою?
Чому ти ображаєш усіх навколо?
Не знаю.
Мабуть, ця риса давала мені силу правити.
Силу, якої тобі, на жаль, бракує.
Я тебе любила.
І досі любиш.
О, Вулфі. Усе гаразд.
Не варто було давати тобі Вулфі.
Ти його лише зіпсуєш.
Як зіпсувала мого сина.
Я його ще не нагодувала, Маґро.
-Усе гаразд. -Віддай.
Усе гаразд.
-Йому потрібна мати. -Він не знатиме матері.
Я закінчила з тобою, Сібет.
Хочеш, щоб я показала силу? Я почну з цього.
Варта!
Маґро!
Я впевнений, що королева прийде через кілька серцебиттів.
Вибач, але я не впевнена,
бо королева досі не зволила дати мені аудієнцію.
Не ображайся.
Просто в неї був важкий день.
Важкий день?
Якщо я незабаром не отримаю Сібет у кайданах, буде ще багато важких днів.
Ти напружена.
Я трахаюся з чоловіком королеви на ворожій території,
а долі двох народів висять на волосині.
Справедливо.
Гарлане.
Усе буде добре.
Розслабся.
З тобою нелегко.
Це ти трахаєшся з чоловіком королеви на ворожій території.
Вибачте, посол Тровер, що я не привітала вас раніше.
Часи тепер важкі.
Не турбуйтеся. Лорд Гарлан добре про мене дбає.
Так, з ним цікавіше, ніж зі мною.
Ви приєднаєтесь до нас, королево?
На жаль, ні.
Пильні державні справи потребують моєї термінової уваги.
Я лише хотіла
побажати вам вдалої подорожі додому.
Вибачте, ваша величносте.
Я думала, лорд Гарлан повідомив вам,
що я не можу поїхати, не виконавши свій мандат.
-Моя сестра. -Саме так.
Можу уявити, як це для вас болісно.
Забирайте її.
Вона буде у ваших руках до сходу Божого полум'я.
Тоді від імені уряду Триванту
я дякую вам за гостинність.
Так, дякую вам.
Що ж, це було легко.
Агов!
Усе гаразд. Ні.
Молодець. Місце.
Баба?
Маґро.
Маґро, будь ласка.
Де ти був?
Чому ти нас покинув?
Що з тобою сталося?
Мене знайшли.
Хто тебе знайшов?
Тривантійці.
Ти був у Триванті?
Ні, вони тут з… Новою зброєю.
Це щось потужне, мов Божий грім.
Вогонь і сила.
Вона вибила землю в мене з-під ніг.
Бов Лаєн загинула.
Що? Чому ти… Що ти таке кажеш?
Її розірвало на шматки, я не зміг усі зібрати, щоб поховати.
Тихо, тихо.
Що це за зброя?
Я не знаю.
Але її зробили не щоб убити мене.
Вони прийдуть, щоб перемогти у війні.
Баба, ми більше не воюємо.
Відколи ти пішов, я домовлялася про мир з тривантійцями.
Значить, тобі збрехали.
Поки ти вела переговори,
солдати прийшли в Північні гори
зі зброєю, потужності якої ти навіть не уявляєш.
Жоден солдат не витримає цього грому.
Тривантійський посол тут.
Здається, вона хоче досягти миру.
Посол тут?
Заарештуй її і дізнайся все, що можеш.
Я не можу заарештувати посла Тровер без доказів.
Тоді ми не зможемо укласти договір.
Ти не слухаєш. Миру немає. І ніколи не було.
Тебе обдурили.
Ти не думав, що це тебе обдурили?
Ти впевнений, що на тебе напали тривантійці?
-Маґро… -Баба, тебе довго не було.
Ти не знаєш, що тут діється.
Твоя правда.
Мене не було.
Я вибачуся за це пізніше.
Але зараз, кажу тобі, у Пайї є тривантійські солдати
зі зброєю, яка знищить твоє королівство.
Готуй свої армії до походу.
Хочеш, щоб ми почали війну?
Війна вже почалася!
І що довше ти ховатимешся, то дорожче ми заплатимо.
Баба.
-Ні. -Баба!
Де посол?
Не ворушись.
Ти посол?
Так.
Що це значить? Хто ти?
Я питатиму, а ти відповідатимеш.
Стривай, Баба Восс?
Що таке?
-Гарлан? -Так.
Баба Восс?
-Прошу, не вбивай мене. -Він тебе не вб'є.
Баба, відпусти її негайно, інакше я тебе заарештую.
-Тихо. -Ти зовсім здурів?
Гарлане, замовкни. Я більше не проситиму.
Добре, бо ти мені набрид!
Маґра знає, що ти тут?
-А вона знає, що ти тут? -Іди в дупу.
Погано придумав.
-Молодець. -Добре, брате.
Великий зрадник Баба Восс.
Я страчу тебе на місці.
Пані посол.
Ваше право ображатися на вторгнення,
але раджу бути обережною.
-Він на мене напав. -І заплатить за це.
Я кажу лише…
Ми на фінальній стадії договору, над яким ви так важко працювали.
Немає ніякого договору. Ти брешеш.
Баба Восс, ти ніколи не вмів добирати слова.
Зараз краще закрити рота.
Її армія в Пайї зі зброєю з грому й вогню.
У цю мить солдати переходять Північні гори.
Що за чортівня? Грім і вогонь? Ти про що?
Цей покидьок і зрадник не має права казати, що я брешу!
Усі зупиніться! Це наказ.
І Маґра. Чудово.
Я сказала: стійте!
Тровер.
Прошу.
Зупиніться.
Ганіво.
Я за все життя
не бачила такого кричущого порушення дипломатичного протоколу.
Він поранив моїх солдатів і напав на мене в ліжку.
Баба, що ти накоїв?
Тебе дурять, люба.
Ти не дав мені часу обміркувати твої слова.
Ти не залишила мені вибору.
Ти теж.
Твоя безрозсудна поведінка наразила на небезпеку мир і життя паянців.
Негайно заарештуйте Бабу Восса.
Мамо! Ні!
Тримайте його у мене вдома, доки я не повернуся.
Якщо пручатиметься, киньте в підземелля.
Усе гаразд, Ганіво, я не пручатимуся.
Посол Тровер, запевняю вас,
я б нізащо не ризикувала миром, який ми уклали.
Дозвольте нагадати, якщо ви забули,
що ваша сестра вбила наших делегатів,
коли наші народи востаннє зустрічалися для укладання миру.
Я розумію.
І повірте мені, я зовсім не схожа на сестру.
Надіюся, ви приймете моє щире вибачення.
Даруйте, але зараз я в цьому не впевнена.
Коли він повернувся?
Сьогодні вночі.
А він не гаяв часу.
Гарлане.
Через нього ми могли все втратити.
Гарлане, що, як він каже правду?
Про те, що тривантійці мають нову зброю з вогню і грому?
Але напали не на нас,
а пішли аж у Північні гори,
щоб напасти на одну людину?
Так.
Я постараюся заспокоїти посла.
Чия це дитина?
Нам треба поговорити.
Вона наша?
Ні.
Гарлана?
Авжеж ні.
Ти мене покинув…
але я не вчинила так само.
Тоді чия?
Його звати Вулфі.
Це син Кофуна.
-Кофуна? -Баба, я мушу тобі багато розповісти.
Чому ця дитина в тебе, а не в матері?
Його мати – Сібет.
-Що? Як це? -Вона його звабила.
-Вона під арештом. -До цього.
Баба, коли ти пішов, ми зіткнулися з труднощами.
О ні.
Якщо це син Кофуна, чому він не з ним?
Кофуну важко визнати, що це його дитина.
Тому про дитину дбаєш ти?
Де Періс?
Сібет!
Баба! Стій!
Уранці ми віддамо Сібет тривантійцям.
Клянуся, ти не перевершиш того, що вони з нею зроблять.
-Сібет! -Баба, стій!
-Де вона? -Варта!
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк