Кралската стража на Нейно Величество. Отворете!
Нещо ново?
Изплъзнала се е на кучетата, айурите и съгледвачите.
Или е напуснала града, или се е скрила добре.
Кой още знае?
Само кралската стража, но те са положили клетва.
Това значи, че скоро и благородниците ще научат.
После ще разбере и прислугата им.
Ще се разчуе.
Ако Тровер научи, войната ще е неизбежна.
Трябва да замине, преди да разберат придворните.
Обещахме й днес да получи Сибет.
Как се стигна дотук?
Мирът между две нации
да зависи от отмъщението към една ужасна жена?
Тамакти, тези оръжия на бог Гръм, за които говори Баба...
Какво е твоето мнение?
Не знам какво да мисля.
Баба Вос е велик воин, но преживя доста.
Може би е объркан.
Няма значение. Някой го е нападнал.
Ще настоявам за потвърждение, че тези оръжия не са на тривантите.
Тровер не е глупачка, ще се досети, че протакаш.
Налага се, за да намерим проклетата ми сестра!
Освен ако не я убедиш да приеме нещо друго в замяна.
Не, твърдо решени са, че искат нея.
Какво ще правим?
Посланичката е бясна заради атаката на Баба.
Ще й дам време да се успокои и ще говоря с нея.
Какво ще й кажеш?
Не знам.
Но трябва да измислим нещо гениално.
Ще оставиш един идиот да решава съдбите ни.
Лорд Харлан е много неща, но не е идиот.
Ако не беше влиянието му върху Тровер, отдавна щяхме да сме във война.
Чепът му сигурно си го бива.
Няма откъде да знам.
Трябваше да съм тук.
Нямаше да успееш да спасиш Парис.
Не бих й позволил да се грижи за онази чума.
Грижеше се за бебето, не за Сибет.
Знам, че си разстроен заради Парис.
Ние дълго я оплаквахме.
Не е само заради Парис.
Какво друго?
Убиха Боу Лайън.
Боу Лайън?
Бог Гръм.
Не получи шанс да умре в битка.
Без бой, внезапна смърт.
С теб ли е била?
Да.
Съжалявам.
Аз също.
Мамо?
Дошла си да го освободиш.
Остави ни да поговорим.
Ще си тръгна с татко. - Не започвай.
Сестра ти уби Парис, а я държиш в спалнята й.
Него заключи в тъмницата! - Ако го пусна, пак ще нападне посланика.
Няма.
Ще я нападна. - Тате!
Ханиуа, моля те да напуснеш.
Върви, любов моя.
Къде е Не?
Не ли?
Кучето.
Кучето ли?
На по-хубаво място от теб и вероятно е по-добре нагостено.
Чудесно.
А Сибет?
Още няма следа от нея.
Не разбирам защо си я оставила жива.
Ти лесно ли уби брат си?
Извинявай.
Съжалявам. Имаш право.
Беше грешка. Трябваше да я убия.
Не допускай още една с тривантите.
Дълго водих мирни преговори с тях.
Не мога да ги загърбя
заради твоето заключение без сигурни доказателства.
Ще дойдат тук с това оръжие и ще изравнят кралството ти със земята!
Не се съмнявам, че си бил нападнат с това оръжие.
Но ме заключи като животно. - Ти ме принуди!
Мислиш ли, че искам да си тук?
Дълги сезони се чудех къде си.
Мечтаех да се върнеш.
А ти ме принуждаваш да те заключа?
Опитвам се да удържа фронта, за да заловим Сибет,
иначе мирът ще стане невъзможен.
Но няма да постигна нищо, ако ти си решил да ми пречиш.
Искам да ми се довериш за кратко.
Ще можеш ли?
Да.
Чудесно. Искам да те помоля и за още нещо.
Какво?
Поговори с Кофун.
С Кофун ли? - Нуждае се от баща си повече от всякога.
Имаш ли ключ?
Не.
Тогава се отдръпни. Моля те.
Съжалявам за тъмницата.
Нанесе поредната щета.
Пая беше велико и свято кралство, където беше грях да говорим за зрение.
Но сега това свято кралство е осквернено
от монархията, която го създаде.
Тя постави себе си пред народа.
По този начин загуби рожденото си право на власт.
Служих на Улф Кейн - велик крал, който сега се обръща в гроба си.
Неговите дъщери го предадоха, предадоха и нас.
И понеже него го няма да поправи грешките на дъщерите си,
ние ще свършим тази работа.
Настъпи моментът да се надигнем като народ, като вярващи,
и да прогоним вещиците от Пенса.
Благодаря.
Трябва да убием копелетата на Магра и Сибет Кейн!
Тъй, тъй.
Шибан вещер! - Хванах го!
Дръж го здраво.
Кофун!
Стига вече!
Кофун!
Татко?
Кофун. Ранен ли си?
Не. Поряза ме. Нищо ми няма.
Да пипна. - Добре съм!
Защо си тук?
Чух, че тук се подвизаваш.
Защо изобщо си се върнал?
Трябва да поговорим. Майка ти ми каза какво е станало.
Значи всичко е казано.
Кофун! Чуй ме, моля те.
Баба Вос! Имаш куче.
Изчезвай.
Кофун?
Да, мамо, тук съм. Добре съм.
Трябваше да ми кажеш, че се е върнал.
Колко бяха? - Задържахме четирима.
Казах, че съм добре.
Ако беше прободен по-дълбоко, щеше да умре.
И това след като сграбчиха Ханиуа и за малко не я изгориха?
Ловците прекалиха.
Ако го бяха нападнали ловци,
щеше да е мъртъв.
Съмнявам се. - Те са виновни.
Бунтовете им дават смелост на другите да нападат децата ми.
Арестувайте всички. - Каква е целта?
Ще ги обеся за измяна.
Оставете ни насаме.
Веднага!
Вървете. Хайде!
Ядосана си и те разбирам. Нападнаха семейството ти.
Но не може да задържаш и убиваш граждани, без да бъдат съдени.
Не мисли като родител, а като кралица,
защото си такава.
Кралиците вършат ужасни неща за общото благо.
Говориш като сестра си.
Може би е имала право! Никой не смееше да пречупи думата й!
Двайсет години бях безропотен връх на меча на Сибет.
Отказвам да живея така.
Ако ми заповядаш, ще напусна длъжността си.
Тогава няма да ти заповядвам.
Капитан Госет!
Кралице.
Пратете хората си да ми доведат всички ловци.
Няма да се боя за живота на децата си в собственото си кралство.
Да, кралице.
Защо да чакаме завръщането на посланик Тровер?
Забавянето й е показателно
за отказа на Пенса да уважи условията по договора.
Тровер е опитен дипломат.
Ако отказват, ще ги убеди да изпълнят условията ни.
Нашите условия са повече в полза на паянците.
Станаха много самоуверени след победата при "Грийнхил Гап".
Триванти притежава най-голямата военна мощ.
Достатъчно е да претърпят едно поражение
и условията ще се променят осезателно.
Генерал Вос беше на същото мнение
и затова се стигна до "Грийнхил Гап".
Идо подцени паянците, но това не означава, че не беше прав.
Победихме ганитците, силни сме
и трябва да водим преговорите от тази позиция.
Какво мисли Банката?
Не ми е работа да оценявам военни казуси.
Но засега неизвестните са много.
Тровер или ще се върне с кралицата, или не.
Тогава ще узнаем какво да правим.
И дотогава врагът ще се готви да ни посрещне.
Това не би трябвало да е проблем, щом армията ни е силна.
Казвам да изчакаме.
Народа подкрепя Банката.
Армията приема решението на мнозинството.
Реших, че с Кофун не бива да напускате двореца.
Опасно е.
Добре.
Обещаваш да не излизаш?
Не.
Ханиуа, навън е опасно. - Винаги е било.
Шарлът!
Има ли някой в стаята ти?
Не.
Грешиш. Стой зад мен.
Спри!
Това е Рен.
Мислех, че няма да те видя вече.
Знам.
Май е по-добре да изляза, нали?
Да, тръгвам си.
Какво се е случило? Защо си дошла?
Трябва да поговорим.
Добре.
Спокойно. Всичко е наред.
Чуй звънчетата. Да.
Няма нищо. Спокойно.
Няма страшно.
Да, няма.
Какво?
Чух бебето да плаче. Реших, че се нуждаете от помощ.
Опитвам се да го успокоя. - А плаче сякаш го изтезавате.
Отгледала съм две деца.
Да.
И до ден днешен хленчат.
Ето ме. Дайте ми го.
Здравей, Улф. Здравей.
Аз съм Шарлът. Здравей, бебче.
Не знам какво го мъчи. Сякаш разбира, че не съм майка му.
Не, знае само, че го мъчат газове.
Точно така.
Пръцкай си, малко човече.
Бива си те.
Харесвам ги, докато проговорят.
Да ви го върна ли?
Не.
Моля те, при теб му е добре. Остани.
Добре.
Здравей.
Имаш ли деца?
Ако имах, нямаше да тичам да спасявам вашите.
Винаги съм искала дъщеря.
Бих й дала име на цвете.
Лилия. Роза.
Но този живот, "Компаса"...
Друго не знам.
Само това мога да дам на дете.
И ако някога реша да имам бебе в този свят...
...бих искала да му предложа повече.
Можеш да му дадеш повече, отколкото мислиш.
Шарлът, не знам дали ти благодарих
за грижата за децата ми.
Аз знам. Не сте.
Искам да знаеш, че съм ти много признателна.
Няма нужда. Това е святата ми мисия.
Мамо. - Какво? Какво има?
Ела с мен. Веднага.
Не се тревожете за нас.
Значи оръжията съществуват. - Баба, беше прав.
Триъгълникът твърди, че иска мир,
а планира унищожението ни.
Не, не е вярно.
Не съвсем.
Не го прави Триъгълникът.
Дело е на зъл военен учен, казва се Тормада.
Тормада ли?
Познаваш ли го?
Той е човек без душа. Би убил хиляди.
Не го познах по гласа...
Но той уби Боу Лайън.
Как ще го победим, ако тези оръжия са толкова мощни?
Бомбите. Трябва да ги унищожим, преди да посегнат към тях.
Ще се върнем в Дома на просветлението.
Джерламарел прави оръжия за тривантите.
Джерламарел е мъртъв.
Какво?
Идо го уби и принуди децата му
да правят бомби под ръководството на Тормада.
Мамо.
Трябва да отидем.
Можем да унищожим бомбите и да спасим братята и сестрите си.
Онези, които те предадоха на Идо?
Оломан е бил принуден да го направи, за бомбите също.
Умря, за да успея да ви предупредя.
Този Тормада, той ще направи нови.
Без децата не може.
Обработката на въглищата изисква зрение.
Нужни са му, за да прави оръжията.
А ти се чудиш защо се боят от нас.
От въглища ли се правят оръжията?
Да.
Тамакти Джун ще превземе Дома с един батальон.
Ще ги чуят от хиляди стъпки.
Ще отида с Ханиуа и Кофун.
Те познават Дома и околността.
Ще освободим децата на Джерламарел, а те ще ни кажат как да унищожим бомбите.
Искаш да върнеш децата ни там?
Вече не са децата, които влязоха там за пръв път.
Вече са големи.
Воини са. - Ти си ранен.
Винаги съм ранен.
Първо Парис, а сега и Боу Лайън.
Няма да понеса да загубя някого от вас.
Но смъртта им не бива да бъде напразна.
Наспете се добре и тръгнете утре рано.
Благодаря ти, мамо.
Хайде.
Трябваше да ти повярвам.
И двамата имахме право. Но и двамата сгрешихме.
Какво мислиш?
За кое?
За Ханиуа. И нейната приятелка.
В тривантка ли трябваше да се влюби?
На майка си се е метнала.
Да, всички знаем колко спечели от това.
Посланик? - Да.
Лорд Харлан иска аудиенция.
Ще го приема.
Влезте.
Ще се сбогуваме ли?
Ти ме излъга.
Харлан. - Баба Вос не лъже за оръжията.
Тривантите готвят атака.
Ума ли си загуби?
Тормада. Човек на име Тормада ги е създал.
Ако ме излъжеш, ще ти прережа гърлото.
Познавам те добре.
Не колкото си мислиш.
Напротив. И ти ме познаваш достатъчно,
за да знаеш, че не бих те предала.
Убий ме или ме целуни, направи нещо, по дяволите.
Трябваше да се убедя.
Убеди ли се?
Да.
Чувала съм за Тормада.
Той е сред големите военни учени.
Екстремист е, но отдавна не е вдигал шум около себе си.
Явно е бил зает да прави оръжия, които изпепеляват градове.
Как е възможно?
Не знам.
Оръжията се правят с големи количества въглища.
Значи затова опря нож в гърлото ми.
Да.
Почти всичките въглища в Триванти са от мен, тоест - от теб.
Част от пратките отиват за Армията.
Така си осигурявам достъп.
Армията ли? Мислиш ли, че е в съюз с Тормада?
Възможно е. "Грийнхил Гап" е срам за нас.
Армията открито заяви желание да покаже силата ни.
Ако фракция в правителството иска да нападне Пая,
ще има не само война с твоя народ, но и гражданска война.
Чудесно.
Как да го предотвратим?
Днес заминавам със Сибет.
Щом отстраня последната пречка, ще подпишат мирния договор.
Ако Армията е против, ще разберем какво отстоява.
Не. - Не ли?
Кралицата няма да предаде сестра си,
докато не получи гаранция, че този бунт е потушен.
Кралицата не е в позиция да поставя условия.
Въпреки това ги постави.
Ако си тръгна без Сибет, войната е неизбежна.
Не и ако разобличиш предателите.
Ще предотвратиш гражданска война и ще станеш герой.
Или ще ме погребат.
Ела с мен.
В Триванти ли?
Трябва да потвърдиш думите ми.
Кой ще ме чуе?
Наясно са, че държите на мира дори повече от нас.
Думата ти ще има тежест.
И имаш трафикантска мрежа. Ще проследим въглищата.
Ще те представя като официален пратеник.
Рисковано е. Може да ме вземат за заложник.
Не искам да се знае, че съм там.
Как така? Не разбирам.
От малък се промъквам в Триванти.
Ако те хванат, ще те убият като шпионин.
Тогава не бива да вдигам шум.
Идеята е ужасна.
Съгласен съм.
Трябва да тръгнем незабавно.
Не е нужно да пазиш тишина. Буден е.
Защо е тук?
Нейната воня е навсякъде.
За добро или зло, миризмата й го успокоява.
Да. Браво, моето момче.
Ела при дядо.
Дядо.
Чу ли за бомбите? - Да.
Утре ще отидем да ги унищожим.
Ако това е покана, приемам.
Благодаря ти, Шарлът.
За нищо, Баба Вос.
Без теб сме заникъде, Шарлът.
О, Баба, ласкаеш ме.
Защо си го взел?
Кофун.
Нали ми е внук?
Ето го и татко ти.
Да.
Ела при мен.
В деня, в който се родихте със сестра ти, ловците нападнаха селото ни.
Мнозина умряха, ние избягахме.
Прекарахте първата си нощ в гората.
До сутринта мръзнах на пост.
Всеки порив на вятъра между дърветата ми се струваше като дъха на ловец.
Бях баща от няма и ден,
а вече мислех, че съм ви предал, че не мога да опазя децата си.
Този страх е вечен.
Научих се да живея с него.
Той ни прави бащи.
Не знам дали трябва да бъда баща.
Не и по този начин.
Синко.
Ще намериш начин, като всички бащи.
Как?
Не е голяма тайна.
Ще бъдеш уплашен... Често.
Нормално е.
Бащинството е, ъъъ, друг вид битка,
водиш я със сърцето си.
А ти, Кофун,
ти имаш най-силното сърце на света.
Вземи го.
Твоята битка започва днес, сине.
Толкова време във Вълча урва...
Какво прави там?
Ловувах,
катерих се,
мечтаех за теб.
Не е било нужно да мечтаеш, знаел си къде съм.
В мечтите ми бяхме на друго място, някъде далече.
Знам, че тук не си щастлив.
Но някога може да бъдеш, когато не ни грози опасността от война.
Кралствата и държавите винаги ще бъдат застрашени.
Помниш ли какъв беше животът далеч от всичко това?
Тишината, спокойствието...
Всички заедно.
Децата винаги бяха наблизо.
Светът се промени.
Не.
Светът си е същият, но ти не можеш да го усетиш оттук.
Рен?
Какво има?
Пред очите ми са воините, когато бомбите избухнаха.
В един момент бяха там, в следващия...
Бяха...
разкъсани на парчета...
и изпепелени.
Не мога да го забравя.
Зрението невинаги е дарба.
Не съм сигурна, че изобщо е.
Рен?
Аз съм дезертьор.
Какво?
Зарязах батальона си. Наказанието е смърт.
Не мога да се върна.
Вече няма да видя близките си.
Ще им кажат, че съм страхливка.
И ще бъдат посрамени.
Ако родителите ти те познават, няма да повярват.
Всеки път,
когато баща ти проговори...
чувам гласа на Идо.
Липсва ти.
Беше ми като баща.
Той е създал бомбите.
Знам.
Въпреки това го обичам.
Каква съм тогава?
Любов моя.
Ела.
Човек си, като всички нас.
Бях се, че няма да дойдеш.
Трябваше да внимавам.
Намери ли укритие?
Още не съм, изникна нещо спешно. Донесох храна за няколко дни.
Няколко дни ли? Не. Ти обеща.
Измъкни ме оттук!
Ще го направя. Когато се върна.
Какво? Къде ще ходиш? Какво е по-важно от това?
Животът на Улф.
Тривантите са създали нови оръжия.
От гръм и огън.
Могат да унищожат целия град и Пая.
Какво? Какво говориш?
Нямам време за обяснения.
Искам си бебето.
Желанията ти не ме вълнуват.
Не го правя заради теб, а заради Улф.
Няма да допусна да убият майка му, дори тя да го заслужава.
Кофун. - Млъкни и имай търпение.
Ще се върна след няколко дни.
Ами ако не се върнеш?
Тогава всички ще умрем.
Чу ли?
Да.
Може би трябва да променим плана. - Вече съм се заела, кралице.
Подарък за вас.
Пасва идеално.
Благодаря ти, Хармъни.
Тривантските оръжия, които спомена, огън и гръм.
Чух за тях в палата.
Научи повече. Може да се окаже нещо интересно.
Да, кралице.
Отвори!
Лушън Брей.
Тамакти Джун.
Дано си доволен.
Ни най-малко.
Избра грешната страна.
Ти ще увиснеш на бесилото.
А ти ще отговаряш за смъртта ми,
за всички мъртви.
Всички имаме достатъчно грехове.
Оставете ни насаме.
Отречете се от думите си.
Ще убедя кралицата да ви пощади.
Не мога.
Ще умреш за нищо.
Ще умра за клетвата си към бог Плам.
Наричаш я "нищо", това доказва колко си объркан.
Някога с гордост би умрял заедно с мен.
Излъгаха ни, Лушън.
Заклехме се пред жена, която използва бог Плам за оправдание да убива.
Новата кралица с какво се оправдава?
Опитвам се да ти помогна. - На мен ли?
Помогни на себе си.
А сега, ако няма друго...
Бързам да ме обесят.
Отвори!
Влизай!
Тази земя е твоя.
Тази земя е моя.
От дълбоките долини
до високите планини,
от гъстите гори
до солените води.
Тази земя е създадена за теб и мен.
Тази земя е създадена...
Налага се да изляза. Няма да се бавя.
Тези трима бивши ловци на вещици -
Неликът, Уолън и Ярнс, които са изправени пред вас -
са осъдени за убийството на невинен паянец - Роу Вано.
Изгорили са го жив, защото са подозирали, че е зрящ.
Наказанието за убийство е смърт чрез обесване.
Всички останали, станете.
Кралство Пая отрече вещиците.
Нарушихте кралски указ
и открито желаете смъртта на зрящите.
Нарушаването на кралски указ се наказва със смърт.
Но...
Напоследък загинаха много хора.
Вие сте сред воините, които се биха геройски при "Грийнхил Гап".
Ще ви пощадя,
но не с предупреждение, а с обещание.
Ако отново нарушите кралския указ,
ако продължите са организирате бунтове,
вие и близките ви ще страдате повече от обесените днес.
Вървете си у дома.
Мъдро решение. - Времето ще покаже.
Бъди тих като паяк.
Кофун?
Добре дошъл, Баба Вос.
Сибет!
Събуди бебето.
Тихо.
Това е дядо.
Дошъл е да се сбогувате, преди мама да те отведе.
Остави момчето. - Назад, или ще режа бързо и дълбоко.
Ножът ми е опрян в гърлото му.
Той е твой син.
Да, мой е. И ще го убия, преди да го загубя.
Би убила детето си?
Няма да слушам конско за убийството от тривантски робовладелец.
Колко души си заловил, продал, убил?
И десет Канзуа да бях удавила, едва щях да те стигна.
А сега ме пусни.
Уби собствения си баща.
Уби собствения си брат.
И собствения си внук ли ще убиеш?
Няма къде да се скриеш. Ще те намеря.
Не успя да ме намериш в дома си.
Какво става, по дяволите?
Кофун.
Планът се промени.
Благодаря ти за помощта, но не мога да се крия в стените като призрак.
Време е да тръгвам.
Ти ли я освободи? - Тате.
Чакай, моля те, дай ми го.
Нямам време да повтарям.
Виждаш острието. Пусни ме.
Няма да вземеш сина ми.
Той е мой син.
Аз го създадох. Аз го износих.
Но не се бой, Улфи ще се върне,
когато си взема кралството и го кача на трона.
Не си с всичкия си. - Той е сбъднато пророчество.
Не вижда!
Няма пророчество.
Не е взел моите очи, а твоите.
Не е благословен спасител и ти не си богоизбрана.
Лъжеш.
Дадохме си дума винаги да си казваме истината.
Знаеш, че не лъжа.
Тогава и ти знаеш, че ще убия сляпото ти бебе.
Пусни ме. - Не.
Кофун!
Кофун, да пипна.
Кървенето е силно.
Кофун.
Превод на субтитрите Анна Делчева