Jos didenybės karališkoji gvardija! Atidarykit!
Kas girdėt?
Jos neaptinka nei mūsų šunys, nei ajuros, nei uodėjai.
Arba jai pavyko pabėgti iš miesto, arba labai gerai pasislėpė.
Kas dar žino?
Tik karališkoji gvardija, bet jie prisiekę tylėti.
Tai reiškia, jog didikai tuoj sužinos, jei dar nesužinojo.
O tada sužinos jų tarnai.
Gandas pasklis.
Jei Troverė sužinos apie tai, karo neišvengsime.
Reikia, kad ji išvyktų iš miesto anksčiau, nei ši žinia pasieks tarybą.
Sibetė jai buvo pažadėta šiandien.
Kaip mes prie to priėjome?
Dviejų tautų taikos sutartis
gali nutrūkt dėl keršto vienai siaubingai moteriai?
Tamakti, tie Griaustinio Dievo ginklai, apie kuriuos kalba Baba.
Ką manai?
Nežinau, ką manyti.
Baba Vosas - didis karys, bet jam teko iškęsti daug.
Gal jis sutriko.
Nesvarbu. Kažkas juk į jį kėsinosi.
Noriu, kad ji grįžtų namo ir pateiktų garantijas,
jog šis išpuolis, tie ginklai - ne iš Trivanteso.
Magra, Troverė nekvaila. Ji supras, kad tu tempi laiką.
Mums reikia laiko, kad surastume mano prakeiktą seserį!
Nebent įkalbėtum ją paimti ką nors vietoj jos.
Ne, jiems reikia tik jos.
Tai ką daryti?
Ambasadorę rimtai įsiutino Babos užpuolimas.
Luktelėsiu, kol ji aprims, tada eisiu pas ją.
Ką pasakysi?
Nežinau.
Bet manau, visi sutiksime, jog tai turi būt kažkas genialaus.
Mūsų visų likimus paliksite spręsti tam idiotui?
Lordas Harlanas tikrai nėra idiotas.
Jei ne jo ryšys su Trovere,
karas būtų mus užgriuvęs jau prieš kelis mėnesius.
Matyt, velniškai geras pimpalas.
Iš kur man žinoti.
Man derėjo būti ten.
Net tu nebūtum išgelbėjęs Peris.
Nebūčiau leidęs jai rūpintis ta apsėstąja.
Ji rūpinosi kūdikiu, o ne Sibete.
Suprantu, kad išgyveni dėl Peris.
Mes visi turėjom laiko jos gedėti.
Ne tik Peris.
Kaip tai?
Jie nužudė Lanko Liūtę.
Lanko Liūtę?
To Griaustinio Dievo darbas.
Ji net nespėjo žūti kovoje.
Tiesiog žuvo be kovos.
Ji buvo su tavim?
Taip.
Man labai gaila.
Man irgi.
Mama?
Spėju, atėjai jo išleisti?
Išeik trumpam, mums reikia pakalbėti.
- Išeisiu tik su tėvu. - Haniva, ne dabar.
Tavo sesuo nužudė Peris, o tu ją įkalinai jos miegamajame.
Jį laikai požeminiame kalėjime!
Jei jį išleisiu, jis vėl puls ambasadorę.
Nepuls.
- Pulsiu. - Tėti!
Haniva, prašau mus palikti.
Viskas gerai, mano meile.
Kur Ne?
Koks Ne?
Šuo.
Šuo?
Jis - kur kas patogesnėje vietoje nei tu, gal ir geriau šeriamas.
Gerai.
O Sibetė?
Jos kol kas - nė ženklo.
Nesuprantu, kodėl palikai ją gyvą.
Ar tau lengva buvo užmušti savo brolį?
Atleisk.
Atleisk, tu teisus.
Suklydau. Derėjo ją užmušti.
Tai nesuklysk dėl trivantiečių.
Man teko ilgai su jais derėtis dėl taikos.
Negaliu staiga viso to nubraukt
tik dėl tavo išvadų, kurių neparemi įrodymais.
Jie atžygiuos su tais ginklais
ir sulygins tavo karalystę su žeme!
Neabejoju, kad tu nukentėjai nuo jų ginklų.
- Bet uždarei mane kaip žvėrį. - Tu mane privertei!
Manai, man tai malonu?
Kelis sezonus laužiau galvą, galvodama kur tu.
Svajojau apie tavo grįžimą.
O dabar turiu tave uždaryti?
Aš stengiuosi išvengti chaoso, kad galėčiau sugauti Sibetę,
antraip taikos viltis teks palaidot.
Man nepavyks, jei tu taip ryžtingai nusiteikęs viską griauti.
Man reikia, kad pasitikėtum manimi, nors šiek tiek.
Ar gali?
Taip.
Gerai. Nes turiu tau užduotį.
Kokią?
Pakalbėk su Kofunu.
Su Kofunu?
Jam dabar kaip niekad reikalingas tėvas.
Turi raktą?
Ne.
Tada pasitrauk, prašau.
Atleisk, kad sulaužiau narvą.
Dar vienas dalykas, ką teks taisyti.
Paja buvo laikoma šventa karalyste,
kurioje nuodėmė buvo vien užsimint apie regą.
Bet mūsų šventą karalystę išniekino
ta pati monarchija, kuri ją ir sukūrė.
Jie iškėlė save aukščiau už savo tautą.
Ir šiuo veiksmu jie pamynė savo prigimtinę teisę.
Aš tarnavau Vulfui Keinui, didžiam karaliui, kuris dabar vartosi kape.
Jo dukterys išdavė jį, išdavė mus.
Ir kadangi jis nebegali ištaisyti savo dukterų klaidų,
mes tai padarysim už jį.
Atėjo metas mums sukilti, kaip tautai, už savo tikrą tikėjimą,
ir išvalyt Pensą nuo tų raganų.
Ačiū.
Privalom sunaikinti tuos
Magros ir Sibetės benkartus!
Čet čet.
- Prakeiktas raganius! - Pagavau jį!
Laikyk jį.
Kofunai!
Pakaks!
Kofunai!
Tėti?
Kofunai. Tu sužeistas?
Ne. Tai tik įdrėskimas. Viskas gerai.
- Aš paliesiu. - Sakiau, viskas gerai.
Ko tau čia reikia?
Man sakė, kad tave rasiu čia.
Ne, klausiu, kodėl tu iš viso čia?
Reikia pakalbėti.
Tavo motina papasakojo, kas atsitiko.
Tuomet nėra apie ką kalbėti.
Kofunai! Paklausyk manęs. Prašau.
Baba Vosai! Turi šunį.
Eik šalin.
Kofunai?
Mama, aš čia. Man viskas gerai.
Kodėl nesakei, kad jis grįžo?
- Kiek jų buvo? - Sulaikėme keturis.
Sakiau, kad viskas gerai.
Jei šis durklas būtų įpjovęs giliau, jis būtų miręs.
Tai? Po to, kai Hanivą kėsinosi sudeginti?
Raganų medžiotojai suįžūlėjo.
Jei tai būtų raganų medžiotojai,
jis būtų jau negyvas.
- Drįsčiau nesutikti. - Vis tiek tai jų darbas.
Jų maištavimas skatina kitus žmones puldinėti mano vaikus.
- Suimkite juos visus. - Ir ką?
Aš pakarsiu juos už išdavystę.
Palikit mus vienus.
Nagi!
Eikit.
Jūs pykstate. Suprantu. Buvo pasikėsinta į vaikus.
Bet jūs negalite dorotis su žmonėmis
be tinkamo teismo.
Nemąstykite kaip mama, mąstykite kaip karalienė,
tokia, kokia esate.
Kartais karalienė turi daryt siaubingus dalykus karalystės labui.
Kalbate kaip jūsų sesuo.
Gal ji buvo teisi! Niekas nedrįso jai nepaklusti, kaip drįsta man.
Aš 20 metų tarnavau nuožmiu Sibetės egzekutoriumi.
Juo daugiau nebūsiu.
Jei liepsite man tai daryti, aš atsisakysiu savo pareigų.
Tuomet aš tau neliepsiu.
Kapitone Gosetai!
Mano karaliene.
Surinkite visus savo vyrus ir atveskite pas mane.
Aš neketinu drebėti dėl savo vaikų gyvybių
savo karalystėje.
Tuojau, mano karaliene.
Kokia prasmė laukti ambasadorės Troverės?
Ji užtruko, o tai rodo,
kad Pensa neketina vykdyti taikos sutarties sąlygų.
Troverė - patyrusi derybininkė.
Susidūrusi su pasipriešinimu, ji sieks, kad būtų išpildytos mūsų sąlygos.
Mūsų sąlygos - palankesnės pajams, nei mums.
Po Grinhilo tarpeklio mūšio jie ėmė riesti nosis.
Trivanteso karinė galia - kur kas didesnė.
Mums tereikia juos išgąsdinti,
ir sąlygos bematant pasikeis.
Generolas Vosas irgi taip manė,
ir tai baigėsi Grinhilo tarpeklio mūšiu.
Ydas neįvertino Pajos pajėgų, bet tai nereiškia, kad jis klydo.
Mes įveikėme ganitų ordas, esam itin stiprūs,
todėl turėtume derėtis remdamiesi tuo.
Ką mano Bankas?
Ne man vertinti karinius sprendimus.
Tačiau mes per mažai žinome.
Troverė arba grįš su karaliene arba ne.
Tada ir žinosime, ką daryti.
Tada jie dar geriau pasiruoš.
Kas neturėtų mūsų gąsdinti, nes mes, kaip sakote, esam itin stiprūs.
Aš sakau, reikia laukti.
Tauta sutinka su Banku.
Kariuomenė paklūsta daugumai.
Nusprendžiau, kad jums su Kofunu dabar negalima išeiti iš rūmų.
Pernelyg pavojinga.
Gerai.
Ar tai reiškia, kad niekur neisi?
Ne.
Haniva, ten nėra saugu.
Kaip ir visada.
Šarlote!
Kažkas yra tavo kambary?
Ne.
Klysti. Pasitrauk.
Stok!
Čia - Ren.
Maniau, kad jau nepamatysiu tavęs.
Žinau.
Taigi, man geriau išeiti, taip?
Taip, aš išeisiu.
Kas tau atsitiko? Kodėl tu čia?
Mums reikia pakalbėti.
Gerai.
Viskas gerai.
Paklausyk. Taip.
Viskas gerai.
Taip, gerai.
Kas?
Išgirdau verkiant kūdikį. Gal jums reikia pagalbos?
Bandau jį nuraminti.
O skamba taip lyg jį kankintumėte.
Aš turiu patirties, žinok.
Taip.
Ir jie taip ir nenurimo.
Duokite jį man.
Labas, Vulfai. Labas.
Aš - Šarlotė. Labas, vaikuti.
Nežinau, ko jis nerimsta. Lyg žinotų, kad aš - ne jo motina.
Ne. Jis žino tik, kad jam dujos kaupiasi.
Štai taip.
Persk, mažyli.
O tu jam patinki.
Myliu juos tol, kol jie nekalba.
Norite jį paimti?
Ne.
Prašau, jis pas tave ramus. Pabūk.
Gerai.
Labas.
Ar turi savo vaikų?
Jei turėčiau,
nelakstyčiau kaip patrakusi paskui jūsiškius.
Svajojau apie dukrytę.
Duočiau jai kokį gėlės vardą.
Lelija. Rožė.
Bet mano gyvenimas, Kompasas...
Daugiau nieko neturiu.
Tai - viskas, ką galėčiau duoti vaikui.
Jei sumanyčiau atvesti vaiką į šį pasaulį,
norėčiau jam duoti daugiau.
Manau, kad turi kur kas daugiau nei manai.
Šarlote, aš juk tau dar nepadėkojau
už tai, kad gini mano vaikus.
Turiu. Nepadėkojot.
Aš tau esu labai dėkinga.
Nėr už ką. Tai - šventa mano misija.
- Mama. - Ką? Kas yra?
Ateik, tučtuojau.
Viskas gerai. Eikite.
Vadinasi, ginklai - tiesa.
Baba, buvai teisus.
Viena ranka Trikampis siekia taikos,
tačiau kita rengiasi mus sunaikinti.
Ne, netiesa.
Ne visai.
Tai - ne Trikampio darbas.
O savavališkai veikiančio mokslininko Tormados.
Tormada?
Pažįsti jį?
Jis neturi sielos. Jis žudytų tūkstančius.
Nepažinau jo balso,
bet tai jis nužudė Lanko Liūtę.
Kaip mes galim pasipriešinti, jei tas ginklas - toks galingas kaip sakai?
Bombos. Privalom jas sunaikinti, kad jie jų nepanaudotų.
Turim grįžt į Nušvitimo namus.
Vadinasi, Dželamarelas gamina ginklus trivantiečiams.
Dželamarelas nebegyvas.
Ką?
Ydas jį nužudė, paskui privertė jo vaikus
gaminti bombas prižiūrint Tormadai.
Mama.
Mums reikia ten eiti.
Reikia sunaikinti bombas. Galim išgelbėt savo brolius ir seseris.
Tuos, kurie tave įdavė Ydui?
Olomaną privertė daryti tai, kaip ir gaminti bombas.
Jis žuvo, kad galėčiau pabėgti ir įspėti jus.
Tas Tormada, jis juk vis tiek pagamins naujų.
Be vaikų jis negali.
Anglies apdorojimo procesui reikia matančio žmogaus.
Be jų šių ginklų jis nepagamins.
O tu klausi, kodėl jie mūsų bijo.
Sakei, tie ginklai gaminami iš anglies?
Taip.
Liepsiu Tamakčiui Džunui su savo batalionu užimti tuos namus.
Jie išgirs juos artėjant už tūkstančio širdies dūžių.
Aš eisiu kartu su Haniva ir Kofunu.
Jie pažįsta namus ir aplinką.
Mes išlaisvinsime Dželamarelo vaikus,
ir jie pasakys mums, kaip sunaikinti tuos ginklus.
Tu nori vestis mūsų vaikus vėl į tą vietą?
Jie nebuvo vaikai, kai pirmąsyk ten pasirodė.
Jie - jau suaugę.
- Kariai. - Tu sužeistas.
Aš visada sužeistas.
Pirma Peris, dabar Lanko Liūtė.
Neištversiu, jei neteksiu kurio nors iš jūsų.
Tačiau negalim leisti, jog jų mirtys nueitų perniek.
Jūs visi gerai išsimiegosite, ir ryt iš ryto išvyksite.
Ačiū, mama.
Eime.
Derėjo man tavimi patikėti.
Mes abu buvom teisūs. Ir abu klydom.
Tai ką manai?
Apie ką?
Apie Hanivą ir jos moterį.
Būtinai reikėjo pamilti trivantietę?
Seka mamos pėdomis.
Taip, puikiai žinom, kuo tai baigėsi.
- Ambasadore? - Taip.
Pas jus - lordas Harlanas.
Aš jį priimsiu.
Užeikite.
Atvykai atsisveikinti?
Tu man melavai.
- Harlanai. - Baba Vosas nemelavo apie tuos ginklus.
Trivantiečiai ketina pulti.
Gal proto netekai?
Tormada. Ginklus gamina toks Tormada.
Jei man meluoji, perrėšiu tau gerklę.
Aš tave pažįstu.
Ne taip gerai, kaip manai.
Taip, pažįstu. Ir tu mane pažįsti
pakankamai, jog žinotum, kad tavęs aš neišduočiau.
Nužudyk mane arba pabučiuok, bet daryk ką nors, po galais.
Turėjau įsitikinti.
Įsitikinai?
Taip.
Esu girdėjusi apie Tormadą.
Jis - vienas geriausių karo mokslininkų.
Ekstremistas, tačiau seniai kėlė kokį triukšmą.
Panašu, kad jis kurpia ginklus, galinčius griauti miestus.
Kaip tai įmanoma?
Nežinau.
Tie ginklai gaminami iš didelio anglies kiekio.
Štai kodėl tavo durklas atsidūrė prie mano gerklės.
Taip.
Beveik visa kontrabandinė anglis į Trivantesą patenka iš manęs,
vadinasi, iš tavęs.
Dalis mano krovinio atitenka Kariuomenei.
Taip užsitikrinu atvirą kelią.
Kariuomenei? Manai, jis išvien su Tormada?
Galimas daiktas. Grinhilo tarpeklis užtraukė jam gėdą.
Kariuomenė neslepia, kad trokšta parodyt savo galią.
Jei mano vyriausybės dalis rezga planus žygiuot į Pają,
karas ateis ne tik į tavo šalį.
Manojoje kils pilietinis karas.
Puiku.
Tai kaip mes galim tam sutrukdyti?
Šiandien išvyksiu iš čia su Sibete.
Patenkinus paskutinį reikalavimą,
jie pasirašys taikos sutartį.
Jei Kariuomenė prieštaraus, taps aišku, kieno jis pusėje.
- Ne. - Ne?
Karalienė neišleis sesers,
kol nepateiksi jai garantijų, jog šis maištas numalšintas.
Karalienė neturi teisės to reikalauti.
Tačiau ji reikalauja.
Jei išvyksiu be Sibetės, bus karas.
Nebus, jei atskleisi savavalį atskalūną.
Užkirsi kelią pilietiniam karui. Tave paskelbs didvyre.
Arba palaidos.
Vyk kartu su manim.
Į Trivantesą?
Gali prireikti, kad patvirtintum mano žodžius.
Kas manęs klausys?
Jums taikos reikia labiau nei mums. Jie tai žino.
Tai suteiks tau patikimumo.
Be to, tu žinai savo kanalus. Tai padės mums susekti anglies kelią.
Pristatysiu tave kaip oficialų emisarą.
Rizikinga. Bet už to galima bus užsikabinti.
Tik apie mane jie sužinos tada, kai reikės, ne iš karto.
Kaip? Nesuprantu.
Slapta prasmukinėju į Trivantesą nuo pat vaikystės.
Jei tave sugaus, būsi nuteistas kaip šnipas.
Teks pasistengti elgtis tyliai.
Siaubinga idėja.
Sutinku.
Turim išvykti nedelsiant.
Nereikia eiti tyliai, jis nemiega.
Kodėl jis čia?
Aplink - jos dvokas.
Jos kvapas jį ramina, patinka tai tau ar ne.
Taip.
Ateik pas tėtušį Babą.
Tėtušis Baba.
- Girdėjai apie tas bombas? - Taip.
Rytoj eisim jų naikinti.
Jei tai kvietimas, aš sutinku.
Ačiū, Šarlote.
Prašom, Baba Vosai.
Bet tavęs pražūtume, Šarlote.
Baba, nepataikauk.
Kur čia jį neši?
Kofunai.
Jis - mano anūkas, tiesa?
Štai tavo tėtis.
Taip.
Ateik pas mane.
Žinai, tądien, kai gimėte jus abu,
raganų medžiotojai užpuolė mūsų kaimą.
Daug kas žuvo. Mes pabėgome.
Pirmąją savo naktį jūs praleidot miške,
o aš saugojau jus tą šaltą naktį.
Kaskart nuo vėjo sušlamant medžių šakoms, maniau, kad girdžiu raganų medžiotoją.
Tėvu buvau mažiau nei dieną,
bet jau maniau, kad jus nuvyliau,
kad nesugebėjau apginti savo vaikų.
Ta baimė nepraeina.
Bet aš išmokau su ja gyventi.
Tai mus padaro tėvais.
Abejoju, ar iš viso galiu būti tėvu.
Tik ne šitaip.
Sūnau.
Tu rasi būdą, kaip ir visi tėvai.
Kaip?
Nėra jokios paslapties.
Jausi baimę... dažnai.
Jos neišvengsi.
Tėvystė yra kova, tik kitokia.
Ją kovoji širdimi.
O tu, Kofunai,
esi stipriausios širdies vyras, kokį tik esu sutikęs.
Paimk jį.
Tavo kova prasideda šiandien, sūnau.
Visą tą laiką ant Vilko uolos...
ką veikei?
Medžiojau,
laipiojau,
sapnavau tave.
Nebūtina buvo sapnuoti apie mane. Žinojai, kur esu.
Mano sapnuose tu buvai ne čia. Mes buvom toli.
Žinau, kad nesi čia laimingas,
bet gal tau čia patiks,
kai mums negrės karas.
Karalystės ir šalys nuolat gyvena karo pavojaus akivaizdoj, mano meile.
Ar pameni, kaip gyvenome toli nuo čia?
Tyloje, ramybėje...
visi kartu.
Mūsų vaikai - vos už šūksnio nuo mūsų.
Pasaulis pasikeitė.
Ne.
Pasaulis - toks koks buvo. Tik mes jo iš čia nejaučiame.
Ren?
Kas?
Vis matau karius sprogus bomboms.
Jie ką tik stovėjo šalia, tik staiga...
jie tiesiog...
išlakstė gabalais...
pavirto į pelenus.
Negaliu išmest to vaizdo iš galvos.
Matyti ne visada yra dovana.
Tai iš viso ne dovana.
Ren?
Aš - dezertyrė.
Ką?
Palikau savo batalioną, o tai baudžiama mirtimi.
Nebegaliu grįžti namo.
Niekada nepamatysiu savo artimųjų.
Jiems pasakys, kad aš - bailė.
Jiems bus gėda dėl manęs.
Jei tavo tėvai tave pažįsta, supras, kad tai netiesa.
Kaskart,
kai kalba tavo tėvas,
girdžiu Ydo balsą.
Ilgiesi jo.
Jis man buvo kaip tėvas.
Jis gamino bombas.
Žinau.
Aš vis tiek jį myliu.
Tai kas aš tokia?
Mano meile.
Eikš.
Esi žmogus, kaip visi mes.
Bijojau, kad neateisi.
Turėjau būt atsargus.
Ar radai slėptuvę?
Dar ne. Kai kas nutiko. Atnešiau tau maisto kelioms dienoms.
Kelioms dienoms? Ne. Tu žadėjai.
Išleisk mane iš čia!
Rasiu. Kai grįšiu.
Grįši? Kur išeini? Kas gali būt svarbiau?
Vulfo gyvybė.
Trivantiečiai pasigamino naujų ginklų.
Kaip griausmas ir ugnis.
Jais jie gali sunaikinti visą miestą ir visą Pają.
Ką? Apie ką čia kalbi?
Sibete, aš neturiu laiko aiškinti.
Aš noriu savo vaiko.
Man nerūpi, ko tu nori.
Aš tai darau ne dėl tavęs, o dėl Vulfo.
Todėl neleisiu jiems nužudyti jo motinos, net jei ji to ir nusipelnė.
- Kofunai. - Tylėk ir sėdėk.
Grįšiu po kelių dienų.
O jei tu negrįši?
Tuomet visiems mums galas.
Girdėjai?
Taip.
Gali tekti keisti planus.
Jau keičiame, mano karaliene.
Dovana jums.
Tobulai tinka.
Ačiū, Harmone.
Jis minėjo tuos trivantiečių ginklus. Griausmas ir ugnis.
Girdėjau kuždesius rūmuose.
Sužinok, ką tik gali. Gali būt įdomu.
Gerai, mano karaliene.
Vartus!
Liušenai Brėjau.
Tamakti Džunai.
Tikiuosi, esi patenkintas.
Toli gražu.
Tu stojai ne ton pusėn.
Čia tu greit kabėsi ant virvės.
O tau teks atsakyti už mano mirtį,
už visų mūsų mirtis.
Turiu pakankamai už ką atsakyti. Kaip ir mes visi.
Palikite mus.
Atsižadėkite savo įsitikinimų visi,
ir aš neabejoju, jog įkalbėsiu karalienę jūsų pasigailėti.
Negaliu to padaryt.
Tu mirsi už nieką.
Aš mirsiu už savo priesaiką Dievei Liepsnai.
O tai, jog tu tai vadini nieku, rodo, koks pasimetęs iš tiesų esi.
Buvo laikai, kai didžiuodamasis būtum miręs kartu.
Mus apgavo, Liušenai.
Mes prisiekėme moteriai, kuri pasinaudojo Dieve Liepsna tam, kad žudytų.
O kuo naudojasi šita?
Aš stengiuos tau padėti.
Padėti man?
Tu net sau padėti negali.
Jei baigei,
manęs laukia kartuvės.
Vartus!
Eikš čia!
Šis kraštas - tavo kraštas
Šis kraštas - mano kraštas
Nuo plačių slėnių
Iki aukštų kalnų
Nuo pasislėpusių miškų
Iki sūrių vandenų
Šis kraštas sukurtas tau ir man
Šis kraštas sukurtas
Man metas. Grįšiu greit.
Šie trys buvę raganų medžiotojai,
Nelikutas, Volenas ir Jarnsas,
stovi priešais jus,
nuteisti už nekalto Pajos piliečio Rou Vano nužudymą.
Jūs sudeginote jį gyvą, nes įtarėte jį matant.
Bausmė už žmogžudystę - kartuvės.
O dabar prašau stoti likusius.
Pajos karalystė nebepripažįsta raganų.
Jūs nepaklusote karališkam įsakui
ir atvirai siekėte mirties matantiems žmonėms.
Karalienės įsako nepaisymas baudžiamas mirtimi.
Bet...
pastaruoju metu mirčių buvo pernelyg daug.
Jūs - tie patys kariai, didvyriškai kovęsi Grinhilo tarpeklyje.
Jūs liksit gyvi,
bet ne su įspėjimu, o su pažadu,
kad jei dar sykį pažeisite karališkąjį įsaką,
jei toliau skatinsite maištą,
jūs ir jūsų šeimos kentės kur kas labiau nei šie vyrai šiandien.
Eikit namo.
Išmintingas sprendimas.
Laikas parodys.
Būk tylus kaip voras.
Kofunai?
Sveikas sugrįžęs, Baba Vosai.
Sibete!
Pažadinai kūdikį.
Nagi.
Čia tavo senelis.
Jis atėjo atsisveikinti prieš tavo kelionę su mama.
- Padėk berniuką. - Šalin, antraip papjausiu jį akimirksniu.
Mano peilis - prie jo kaklo.
Jis - tavo vaikas.
Taip, mano. Ir nudėsiu jį prieš jo netekdama.
Nužudysi savo vaiką?
Trivanteso vergas man skaitys moralą apie žmogžudystę?
Kiek žmonių tu sugavai, pardavei, nudėjai?
Varžydamasi su tavim, nuskandinau dešimt kanzua.
Praleisk mane.
Nužudei savo tėvą.
Nužudei savo brolį.
Ar nužudysi ir savo anūką?
Neturi kur eiti, aš tave visur surasiu.
Tu neradai manęs nė savo namuose.
Kas čia dabar, po galais?
Kofunai.
Planai pasikeitė.
Esu dėkinga už tavo pagalbą, bet ilgiau slapstytis negaliu
kaip kokia nerami siela.
Man metas išeiti.
- Tu ją išlaisvinai? - Tėti.
Palauk, Sibete. Atiduok jį man.
Aš negaliu antrąkart kartoti to paties.
Tu matai, jog laikau peilį prie jo kaklo. Praleisk mane.
Palik mano sūnų.
Jis - mano sūnus.
Aš jį pasidariau. Aš jį išnešiojau.
Bet nesijaudink, Vulfas grįš,
kai susigrąžinsiu karalystę ir pasodinsiu jį į sostą.
Tu visai proto netekai. To nebus.
Jis - vaikas, kurį man išpranašavo.
Jis - aklas!
Nebuvo jokios sušiktos pranašystės!
Jo akys - ne mano, o tavo.
Jis nėra kažkoks palaimintas gelbėtojas, o tu nesi Dievės išrinktoji.
Tu meluoji.
Juk žadėjome visada sakyti vienas kitam tiesą.
Aš nemeluoju.
Tuomet žinok, kad aš užmušiu tavo aklą kūdikį.
- Praleisk mane. - Ne.
Kofunai!
Kofunai, leisk paliesti.
Tu gausiai kraujuoji.
Kofunai.
Išvertė Egidija Namavičė