Hennes Majestäts kungliga garde! Öppna!
Vad nytt?
Hon har helt undkommit våra hundar, Ayuras och Scentiers.
Antingen har hon flytt staden, eller så är hon väl dold.
Vem mer vet?
Bara kungliga gardet, men de har svurit att tiga.
Alltså vet adeln snart, om inte redan.
Och när adeln vet, vet tjänstefolket.
Nyheten sprids.
Om Trovere får veta, kan vi inte undvika krig.
Vi måste få ut henne ur staden innan nyheten når hovet.
Hon var utlovad Sibeth idag.
Hur kunde det bli så här?
Ett fredsfördrag mellan två länder
hänger på hämnd mot en hemsk kvinna?
Tamacti, de här dundervapnen som Baba talar om,
vad tror du?
Jag vet inte vad jag ska tro.
Baba Voss är en stor krigare, men han har gått igenom mycket.
Han kan vara förvirrad.
Det spelar ingen roll. Nån attackerade honom.
Jag kräver att hon far hem och får försäkran
att denna attack, detta vapen, inte kommer från Trivantes.
Maghra, Trovere är inte dum. Hon vet att du förhalar.
Vi måste förhala för att hitta min eländiga syster!
Om du inte kan övertala henne att acceptera nåt annat i hennes ställe.
Nej, de verkar fast beslutna att få henne.
Så vad gör vi?
Ambassadören är fortfarande upprörd över Babas attack.
Hon får tid att samla sig, sen går jag till henne.
Vad tänker du säga?
Jag vet inte.
Men vi är nog överens om att det måste vara nåt lysande.
Ni lägger allas vårt öde i händerna på en idiot.
Lord Harlan är många saker, men ingen idiot.
Utan hans inflytande hos Trovere
hade vi legat i krig för flera månader sen.
Han måste ha ett fantastiskt organ.
Det vet jag inget om.
Jag borde ha varit där.
Inte ens du kunde ha räddat Paris.
Jag hade inte låtit henne ta hand om den demonkvinnan.
Det var barnet hon tog hand om, inte Sibeth.
Jag vet att du är upprörd över Paris.
Vi har haft tid att sörja henne.
Det är inte bara Paris.
Vad menar du?
De dödade Bow Lion.
Bow Lion?
Gudsdundret.
Hon fick inte ens chansen att dö i strid.
Ingen strid, bara död.
Var hon med dig?
Ja.
Jag är ledsen.
Jag också.
Mamma?
Du kommer väl för att släppa ut honom.
Lämna oss ett tag.
-Jag går när min far går. -Haniwa, inte nu.
Din syster dödade Paris, och du höll henne i sitt sovrum.
Honom håller du i fängelse!
Om jag släpper ut honom ger han sig på ambassadören igen.
Nej.
-Jo, det gör jag. -Pappa!
Haniwa, lämna oss, tack.
Gå, min käraste.
Var är Nej?
Nej?
Hunden.
Hunden?
Han har det nog bättre än du, och är säkert mer välfödd.
Bra.
Och Sibeth?
Inga spår efter henne än.
Jag förstår inte varför du höll henne vid liv.
Var det så lätt för dig att döda din bror?
Förlåt mig.
Förlåt, du har rätt.
Det var ett misstag. Jag borde ha dödat henne.
Gör inte ett misstag till med trivantierna.
Jag har förhandlat fred med dem länge.
Jag kan inte kasta bort det
på grund av en slutsats du drog utan fasta bevis.
De kommer hit med de där vapnen,
och jämnar ditt rike med marken!
Jag betvivlar inte att du attackerades med de vapnen.
-Ändå håller du mig som ett djur i bur. -Du tvingade mig!
Tror du att jag vill ha dig här nere?
Jag har länge undrat var du var,
och drömt om din återkomst.
Och nu tvingas jag fängsla dig?
Jag försöker bara hålla allt samman tills vi har infångat Sibeth,
annars är alla chanser till fred borta.
Men det går inte att hålla samman allt, om du är fast besluten att slita isär det.
Du måste lita på mig, bara ett litet tag.
Kan du göra det?
Ja.
Bra. För det finns en annan sak jag vill att du ska göra.
Vad?
Prata med Kofun.
Kofun?
Han behöver sin far mer än nånsin.
Har du en nyckel?
Nej.
Så flytta på dig, är du snäll.
Förlåt att jag förstörde ditt häkte.
Ännu en sak att laga, bara.
Paya var en gång ett stort och heligt kungadöme,
där omnämnandet av syn var en synd.
Men nu är vårt heliga kungadöme förstört
av den monarki som byggde det.
De har satt sig själva före folket.
Och därigenom har de gett upp sin bördsrätt.
Jag tjänade Wolffe Kane, en stor kung som säkert vänder sig i graven.
Hans döttrar svek honom, och de har svikit oss.
Och eftersom han inte är här för att rätta till sina döttrars fel,
ska vi göra det åt honom.
Det är dags för oss att resa oss upp som folk, som sanna troende,
och rena Pennsa från dessa häxor.
Tack.
Vi måste utrota de här oäkta barnen
till Maghra och Sibeth Kane!
Chet-chet.
-Förbannade häxa! -Jag har honom!
Håll i honom.
Kofun!
Nu får det räcka!
Kofun!
Pappa?
Kofun. Är du sårad?
Nej. Bara en skråma. Ingen fara.
-Låt mig känna. -Nej, jag mår bra!
Vad gör du här?
Jag hörde att jag kunde finna dig här.
Nej, jag menar, varför kom du tillbaka?
Vi behöver prata.
Din mor har berättat om allt som hänt.
Då behöver vi inte prata.
Kofun! Lyssna på mig. Snälla.
Baba Voss! Du har en hund.
Gå din väg.
Kofun?
Ja, mamma, jag är här. Jag är oskadd.
Du borde ha berättat att han var tillbaka.
-Hur många var de? -Vi grep fyra av dem.
Jag är oskadd, säger jag.
Om klingan hade trängt djupare hade han varit död.
Detta? Efter att Haniwa anfölls och nästan brändes på gatan?
Häxfinnarna har blivit för djärva.
Om det hade varit häxfinnare som angripit honom,
skulle pojken vara död.
-Jag håller inte med. -De ligger ändå bakom.
Deras uppror ger andra människor djärvhet att attackera mina barn.
-Jag vill ha dem gripna allihop. -För vilket syfte?
De ska hängas för förräderi.
Lämna oss.
Nu!
Gå. Gå!
Ni är arg. Det förstår jag. Er familj hotades.
Men ni kan inte bara gripa och avrätta medborgare
utan rättslig prövning.
Tänk inte som förälder, utan som drottning,
den drottning ni är.
Ibland måste en drottning göra hemska saker för rikets skull.
Ni låter som er syster.
Hon kanske hade rätt! Ingen vågade trotsa henne som de trotsar mig.
I 20 år var jag spetsen på Sibeths klinga, utan att nånsin ifrågasätta.
Det blir jag inte igen.
Om ni ger mig denna order, lämnar jag min post.
Då ger jag dig inte den ordern.
Kapten Gosset!
Min drottning.
Ta dina män och för dem alla till mig.
Jag ska inte behöva frukta för mina barns liv
i mitt eget kungarike.
Ja, min drottning.
Varför vänta på ambassadör Troveres återkomst?
Hennes försening visar tydligt
att Pennsa inte tänker leva upp till villkoren i vår vapenvila.
Trovere är en erfaren diplomat.
Om de tvekar, kommer hon att förhandla sig fram till våra villkor.
Våra villkor är mer fördelaktiga för payanerna än för oss.
De har blivit för sturska efter Greenhill Gap.
Trivantes är överlägset som militärmakt.
Vi behöver bara ge dem en försmak av nederlag,
så kommer villkoren att förändras betydligt.
General Voss hade samma inställning,
och det var det som ledde till Greenhill Gap.
Edo underskattade Payas trupper, men det betyder inte att han hade fel.
Vi har besegrat ganiternas horder, vi är vid full styrka
och vi borde förhandla utifrån den positionen.
Vad säger banken?
Det vare mig fjärran att lägga mig i militära lösningar.
Men för ögonblicket är det alltför mycket som är okänt.
Antingen återvänder Trovere med drottningen, eller inte.
I vilket fall får det avgöra vårt handlande.
Och vid det laget är de redo för oss.
Det borde inte spela nån roll om vi är vid full styrka, som du säger.
Vi väntar, anser jag.
Folket är överens med banken.
Militären fogar sig efter majoriteten.
Jag har beslutat att du och Kofun inte bör lämna palatset.
Det är för farligt.
Jaha.
Så ni stannar inne?
Nej.
Haniwa, det är inte tryggt för er där ute.
Det har det aldrig varit.
Aj! Charlotte!
Är det nån i ditt rum?
Nej.
Fel. Vänta där.
Sluta!
Det är Wren.
Tänk att jag skulle få se dig igen.
Jag vet.
Jag borde väl gå nu, va?
Ja, jag går.
Vad har hänt dig? Varför är du här?
Vi behöver prata.
Okej.
Såja. Såja. Allt är bra.
Lyssna på det här. Ja.
Såja. Allt är bra.
Allt är bra. Såja.
Ja, det är det.
Vad är det?
Jag hörde barnet gråta och tänkte att ni behövde hjälp.
Jag försöker bara trösta honom.
Det låter som om ni plågar honom.
Jag har gjort det här förut, vet du.
Ja.
Och de kinkar fortfarande.
Såja. Låt mig ta honom.
Hej, Wolffe. Hej.
Jag heter Charlotte. Hej, vännen.
Jag vet inte vad det är. Det är som om han vet att jag inte är hans mor.
Nej. Han vet bara att han har gaser han inte blir av med.
Sådär ja.
Fis på, lille man.
Du är bra med honom.
Jag tycker om dem tills de kan prata.
Vill ni ha tillbaka honom?
Nej, nej.
Han är nöjd hos dig. Stanna.
Okej.
Hej.
Har du några egna barn?
I så fall
skulle jag inte springa omkring och försöka hålla era i styr.
Jag trodde jämt att jag ville ha en dotter.
Kanske ge henne ett blomnamn.
Lilja. Rosa.
Men det här livet, Kompassen…
…är allt jag har känt till.
Det är allt jag kan erbjuda ett barn.
Om jag skulle göra mig besväret att sätta nån till världen…
…ville jag ha mer att erbjuda dem.
Du har nog mer att erbjuda än du tror.
Charlotte, jag vet inte om jag nånsin har tackat dig
för att du skyddat mina barn.
Men jag vet. Det har ni inte.
Men vet att jag är väldigt tacksam.
Det behövs inte. Det är mitt heliga uppdrag.
-Mamma. -Vad är det?
Du måste följa med mig. Genast.
Det går bra. Gå ni.
Så vapnen finns verkligen.
Baba, du hade rätt.
Med ena handen söker Triangeln fred,
med den andra planerar de vår förgörelse.
Nej, så är det inte.
Inte riktigt.
Det här är inte Triangeln,
utan en avhoppad militärforskare som heter Tormada.
Tormada?
Känner du till honom?
Han är en man utan själ. Han skulle döda tusenden.
Jag kände inte igen hans röst…
…men det var han som dödade Bow Lion.
Hur kan vi bekämpa honom om vapnen är så kraftfulla som du säger?
Bomberna. Vi måste förstöra dem innan de kan användas.
Vi måste återvända till Upplysningens hus.
Så Jerlamarel bygger vapen åt trivantierna.
Jerlamarel är död.
Vad?
Edo dödade honom och tvingade hans barn
att bygga bomberna under Tormadas överinseende.
Mamma.
Vi måste ge oss iväg.
Vi kan förstöra bomberna. Vi kan rädda våra bröder och systrar.
De som överlämnade dig till Edo, menar du?
Oloman var tvingad till det, och att bygga bomberna.
Han dog så att jag kunde rymma och varna er.
Den här Tormada kommer bara att göra fler.
Det kan han inte, utan barnen.
Processen att raffinera kolet kräver seende.
Han behöver dem för att göra vapnen.
Och du undrar varför de fruktar oss.
Sa du att vapnen görs av kol?
Ja.
Jag låter Tamacti Jun inta huset med en bataljon.
De kommer att höra dem på långt håll.
Jag följer med Haniwa och Kofun.
De känner huset och området.
Vi ska befria Jerlamarels barn,
och de ska berätta hur vi kan förstöra vapnen.
Vill du ta våra barn tillbaka till den platsen?
De är inte barn längre, som de var när de först kom dit.
De är vuxna nu.
-Krigare. -Men du är sårad.
Jag är alltid sårad.
Först Paris, och nu Bow Lion.
Jag står inte ut med att mista nån av er.
Men vi kan inte låta deras död vara förgäves.
Ni får en hel natts sömn och ger er iväg direkt imorgon bitti.
Tack, mamma.
Kom.
Jag borde ha trott dig.
Vi hade båda rätt. Och vi hade båda fel.
Så vad tror du?
Om vad?
Haniwa. Och hennes kvinna.
Måste hon falla för en trivantier?
Hon brås på sin mor.
Ja, och vi vet hur det gick.
-Ambassadör? -Ja.
Lord Harlan önskar en audiens.
Jag tar emot honom.
Gå in.
Tänkte du ta farväl?
Du ljög för mig.
-Harlan. -Vapnen Baba Voss pratade om finns.
Trivantierna planerar ett anfall.
Har du blivit galen?
Tormada. En som heter Tormada byggde dem.
Om du ljuger för mig skär jag halsen av dig.
Jag känner dig för väl.
Inte så väl som du tror.
Jo, det gör jag. Och du känner mig
väl nog för att veta att jag inte skulle förråda dig.
Döda mig eller kyss mig, men gör nåt, för fan.
Jag måste veta säkert.
Och gör du det nu?
Ja.
Jag har hört talas om Tormada.
Han är en av militärens främsta forskare.
Han är en extremist, men han har legat lågt länge.
Tydligen har han varit upptagen med att bygga vapen som kan utplåna städer.
Hur är det möjligt?
Jag vet inte.
Vapnen tillverkas genom att använda stora mängder kol.
Det var därför du höll kniven mot min strupe.
Ja.
Nästan allt kol som smugglas in i Trivantes kommer från mig,
och därigenom från dig.
En del av mina leveranser går visserligen till militären.
För att hålla rutten öppen.
Militären? Tror du att han är i maskopi med Tormada?
Det är möjligt. Greenhill Gap var ett genant nederlag.
Militären har tydligt visat sin vilja att göra en maktuppvisning.
Om en rebellfraktion av min regering tänker inta Paya,
betyder det inte bara krig med ditt land
utan inbördeskrig i mitt land.
Toppen.
Så hur stoppar vi det?
Jag reser idag med Sibeth.
När det sista hindret för fred är borta
kommer de att skriva under fredsfördraget.
Om militären protesterar, vet vi var han står.
-Nej. -Nej?
Drottningen utlämnar inte sin syster
förrän hon får försäkringar om att det här upproret har krossats.
Drottningen kan inte ställa såna krav.
Men det har hon gjort.
Om jag reser utan Sibeth är krig oundvikligt.
Inte om du avslöjar en rebellfraktion.
Förebygger ett inbördeskrig. Du blir hyllad som hjälte.
Eller begravd som en.
Följ med mig.
Till Trivantes?
Jag kan behöva dig för att stödja mina argument.
Men vem skulle lyssna på mig?
Ni behöver den här freden mer än de. Det vet de.
Det ger dig trovärdighet.
Och du har dina nätverk. De kan hjälpa oss att spåra kolet.
Jag kan ta med dig som officiellt sändebud.
Det är riskabelt. Jag kan gripas och användas som gisslan.
Jag vill inte att min närvaro blir känd om det inte är nödvändigt.
Hur? Jag förstår inte.
Jag har smugit mig in i Trivantes sen jag var en pojke.
Om du blir upptäckt avrättas du som spion.
Då får jag hålla mig osynlig.
Det här är en usel idé.
Jag instämmer.
Vi borde ge oss iväg genast.
Ni behöver inte smyga. Han är vaken.
Varför är han här inne?
Stanken av henne finns överallt här.
Hennes lukt tröstar honom, som det nu är.
Ja. Där är pojken min.
Kom till pappa Baba.
Pappa Baba.
-Hörde du om bomberna? -Ja.
Imorgon ska vi förstöra dem.
Om det är en inbjudan, tackar jag ja.
Tack, Charlotte.
Väl bekomme, Baba Voss.
Vi klarar oss inte utan dig, Charlotte.
Baba, du smickrar mig.
Vad gör du med honom?
Kofun.
Han är ju min sonson, eller hur?
Här är din pappa.
Ja.
Kom till mig.
Vet du, dagen du och din syster föddes,
attackerade häxfinnarna vår by.
Många dog, och vi flydde.
Du tillbringade din första natt i en skog,
och jag stod vakt i den kalla natten.
Varje vindsus i träden lät som andedräkten av en häxfinnare.
Jag hade varit far mindre än en dag,
och jag trodde redan att jag hade svikit dig,
att jag inte kunde skydda mina barn.
Den fruktan försvinner aldrig.
Men jag har lärt mig leva med den.
Det är vad som gör en till far.
Jag är nog inte menad att bli en far.
Inte så här.
Åh, pojken min.
Du lär dig, det gör alla fäder.
Hur då?
Det är ingen stor hemlighet.
Du kommer att vara rädd… ofta.
Det ingår i det.
Faderskap är en annorlunda strid,
som man utkämpar med hjärtat.
Och du, Kofun,
har det starkaste hjärtat jag har sett hos en man.
Ta honom nu.
Din kamp börjar idag, min son.
Hela tiden i Wolf's Cliff…
…vad gjorde du?
Jag jagade,
klättrade,
drömde om dig.
Du behövde inte drömma om mig. Du visste var jag fanns.
I mina drömmar är du inte här. Vi är långt bort.
Jag vet att du inte är lycklig här,
men kanske kan du bli det en dag,
när vi inte lever under krigshot.
Kungariken och länder kommer alltid att vara under hot, käraste.
Minns du ens hur det kändes att leva borta från allt det här?
Frid, ro…
…alla tillsammans.
Våra barn bara ett rop bort.
Världen har förändrats.
Nej.
Världen finns ännu kvar. Men vi kan inte förnimma den härifrån.
Wren?
Vad är det?
Jag ser hela tiden soldaterna, när bomberna sprängdes.
Ena stunden stod de där, och nästa…
…var de helt enkelt…
…slitna i småbitar…
…brända till aska.
Bilderna finns kvar i huvudet.
Att kunna se är inte alltid en gåva.
Jag undrar om det nånsin är det.
Wren?
Jag är en desertör.
Vad?
Jag lämnade min bataljon och kan avrättas för det.
Jag kan aldrig återvända.
Jag får aldrig se min familj igen.
De får höra att jag är feg.
Och de kommer att skämmas.
Om dina föräldrar känner dig, vet de att det inte är sant.
Varje gång…
…jag hör din pappa tala…
…hör jag Edos röst.
Du saknar honom.
Han var som en far för mig.
Han byggde de här bomberna.
Jag vet.
Jag älskar honom ändå.
Vad gör det mig till?
Åh, min älskade.
Såja.
Det gör dig mänsklig, precis som vi andra.
Jag var rädd att du inte skulle komma.
Jag måste vara försiktig.
Har du funnit en säker plats?
Inte än. Nåt kom emellan. Men här är mat för några dagar.
Några dagar? Nej. Du lovade.
Släpp ut mig härifrån!
Jag ska. Så snart jag kommer tillbaka.
Tillbaka? Vart ska du? Vad är viktigare än det här?
Att hålla Wolffe vid liv.
Trivantierna har skapat nya vapen.
Dunder och eld.
De kan förstöra hela staden och hela Paya.
Vad? Vad pratar du om?
Sibeth, jag hinner inte förklara.
Jag vill ha mitt barn.
Jag struntar i vad du vill ha.
Jag gör inte det här för dig, utan för Wolffe.
Jag kan inte låta dem döda hans mor, även om hon förtjänar det.
-Kofun. -Var tyst och stanna här.
Jag är tillbaka om några dagar.
Och om du inte kommer tillbaka?
Då är vi alla döda ändå.
Hörde du?
Ja.
Vi kanske måste göra andra planer.
De är redan i full görning, min drottning.
En gåva till er.
Den passar perfekt.
Tack, Harmony.
De trivantiska vapnen han nämnde, eld och dunder…
Jag har hört viskningar i palatset.
Ta reda på allt du kan. Det kan vara intressant.
Ja, min drottning.
Porten!
Lucien Bray.
Tamacti Jun.
Jag hoppas att du är nöjd.
Långt därifrån.
Du valde fel sida.
Det är du som ska hängas.
Och du ska få svara för min död,
för allas vår död.
Jag har nog att svara för. Det har vi alla.
Ge oss rum.
Ångra er inställning, allihop,
så kan jag säkert övertala drottningen att skona er.
Det kan jag inte.
Du dör för ingenting.
Jag dör för mitt löfte till Gudsflamman.
Att du kallar det ingenting visar mig hur förlorad du verkligen är.
En gång i tiden skulle du stolt ha dött vid min sida.
Vi var bedragna, Lucien.
Vi svor trohet till en kvinna som använde Gudsflamman som ursäkt för att mörda.
Och hur ursäktar den här kvinnan sina mord?
Jag försöker hjälpa dig.
Hjälpa mig?
Du kan inte ens hjälpa dig själv.
Om det inte var nåt annat…
…är jag sen till en hängning.
Porten!
In med dig!
Jag måste gå. Jag är snart tillbaka.
Dessa tre tidigare häxfinnare,
Nellicut, Wallen, Yarnes,
står här framför er,
dömda för mordet på en oskyldig medborgare i Paya, Row Vano,
då de brände honom levande för att de misstänkte att han var seende.
Straffet för mord är döden genom hängning.
Och nu, res er, ni övriga.
Kungariket Paya erkänner inte längre häxor.
Ni har trotsat det kungliga påbudet
och öppet uppmanat till att döda alla med syn.
Straffet för att trotsa drottningens påbud är döden.
Men…
…vi har alla sett nog med död på sistone.
Och ni är ännu samma soldater som stred tappert vid Greenhill Gap.
Ni får behålla livet,
inte med en varning, men med ett löfte.
Om ni trotsar det kungliga påbudet igen,
om ni fortsätter att uppvigla till uppror,
kommer ni och era familjer att lida mycket mer än de här männen som dog idag.
Gå hem.
Klokt beslut.
Det får tiden utvisa.
Var tyst som en spindel.
Kofun?
Välkommen tillbaka, Baba Voss.
Sibeth!
Du väckte bebisen.
Såja.
Det är bara farfar.
Han kommer för att ta farväl innan mamma tar med dig på en resa.
-Sätt ner pojken. -Stanna, annars skär jag hårt och fort.
Jag har kniven mot hans hals.
Han är ditt barn.
Ja, och jag dödar honom hellre än mister honom.
Skulle du döda ditt eget barn?
Jag låter mig inte läxas upp om mord av en trivantisk slavhandlare.
Hur många själar har du infångat, sålt, dödat?
Jag behöver dränka Kanzua tio gånger om för att tävla med dig.
Låt mig gå nu.
Du dödade din egen far.
Du dödade din egen bror.
Tänker du döda ditt eget barnbarn också?
Det finns ingen plats på jorden där jag inte kan hitta dig.
Du kunde inte hitta mig i ditt eget hus.
Vad fan händer?
Kofun.
Det har blivit ändrade planer.
Jag är tacksam för hjälpen, men jag kan inte längre gömma mig
i väggarna som en rastlös ande.
Dags att ge sig iväg.
-Befriade du henne? -Pappa.
Vänta, Sibeth. Snälla, ge honom till mig.
Jag kan inte ha samma samtal två gånger.
Du ser kniven vid hans hals. Låt mig gå.
Du tar inte min son.
Han är min son.
Jag gjorde honom. Jag bar honom.
Men bara lugn, Wolffe återvänder
när jag återtar mitt kungarike och sätter honom på tronen.
Du är helt galen. Det kommer inte att hända.
Han är profetians barn.
Han kan inte se!
Det finns ingen jävla profetia.
Han har inte mina ögon, utan dina.
Alltså är han ingen välsignad frälsare, och du är inte utvald av Gud.
Du ljuger.
Vi lovade varandra att alltid tala sanning.
Du vet att det är sant.
Då vet du att jag kommer att döda ditt blinda barn.
-Låt mig gå. -Nej.
Kofun!
Kofun, låt mig känna.
Du blöder mycket.
Kofun.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson