Гвардія її величності! Відчиняйте!
Є новини?
Її не знайшли ні пси, ні аюри, ні нюхачі.
Або вона зуміла втекти з міста, або добре сховалася.
Хто ще знає?
Лише королівська гвардія, але вони поклялися мовчати.
Тобто аристократія скоро знатиме, якщо досі не знає.
Знатиме аристократія – знатимуть слуги.
Чутки поширяться.
Якщо дізнається Тровер, війни не уникнути.
Треба вивезти її з міста, поки новини не дійшли до двору.
Сьогодні їй обіцяли віддати Сібет.
Як до цього взагалі дійшло?
Мирний договір між двома народами
зірветься через помсту однієї жахливої жінки?
Тамакті, цей Божий грім, зброя, про яку каже Баба, –
що ви про це думаєте?
Навіть не знаю, що думати.
Баба Восс – великий воїн, але він пережив багато труднощів.
Може, він помиляється.
Не має значення. Хтось на нього напав.
Я наполягатиму, щоб вона привезла гарантії,
що цей напад, ця зброя – не від Триванту.
Маґро, Тровер не дурна. Вона збагне, що ти тягнеш час.
Нам потрібен час, щоб знайти мою кляту сестру!
Хіба що ти домовишся передати когось іншого.
Ні, вони хочуть саме її.
І що тоді?
Посол ще злиться через напад Баби Восса.
Я дам їй час заспокоїтись і поговорю з нею.
Що ти скажеш?
Не знаю.
Але, думаю, це має бути щось блискуче.
Ви віддаєте наші життя в руки ідіота.
Лорд Гарлан аж ніяк не ідіот.
Якби не його вплив на Тровер,
війна почалася б кілька місяців тому.
Мабуть, член нівроку.
Я не знаю.
СЛІПОТА
Я мав там бути.
Навіть ти не врятував би Періс.
Я не дозволив би їй піклуватися про цю дияволицю.
Вона піклувалася про дитину, а не про Сібет.
Знаю, ти засмучений через Періс.
Ми всі мали час її оплакати.
Річ не лише в Періс.
Про що ти?
Бов Лаєн убили.
Бов Лаєн?
Божий грім.
Вона навіть не мала шансу загинути в бою.
Ніякого бою, просто смерть.
Вона була з тобою?
Так.
Мені шкода.
Мені теж.
Мамо.
Гадаю, ти прийшла його випустити.
Залиши нас на хвилинку самих.
-Я піду разом з батьком. -Ганіво, не зараз.
Твоя сестра вбила Періс, і ти тримала її в кімнаті.
Його ти тримаєш у підземеллі!
Якщо я його випущу, він знову нападе на посла.
Ні, не нападе.
-Так, нападу. -Тату!
Ганіво, залиши нас самих, будь ласка.
Усе гаразд, доню.
Де Ні?
«Ні»?
Пес.
Пес?
Він живе затишніше, ніж ти, і, думаю, годують його теж краще.
Добре.
А Сібет?
Її ще не знайшли.
Не розумію, чому ти залишила її живою.
А тобі було легко вбити брата?
Вибач.
Вибач, твоя правда.
Це була помилка. Треба було її вбити.
Не зроби помилки з тривантійцями.
Я довго домовлялася з ними про мир.
І не відмовлюся від нього
через висновок, який ти зробив без чітких доказів.
Вони прийдуть сюди з цієї зброєю
і знищать твоє королівство!
Я не сумніваюся, що на тебе напали з цією зброєю.
-Ти посадила мене в клітку, як тварину. -Ти мене змусив!
Думаєш, я хочу, щоб ти тут сидів?
Я багато місяців думала, де ти,
чекала твого повернення.
А тепер я повинна тебе ув'язнити?
Я намагаюся підтримувати лад, доки ми не спіймаємо Сібет,
інакше шансів на мир не залишиться.
Але я не зможу цього зробити, якщо ти все порушуєш.
Довірся мені ще ненадовго.
Зможеш це зробити?
Так.
Добре. Бо я хочу тебе про щось попросити.
Про що?
Поговори з Кофуном.
З Кофуном?
Йому потрібен батько більше, ніж будь-коли.
Маєш ключ?
Ні.
Тоді відійди.
Вибач, зламав твоє підземелля.
Його теж доведеться лагодити.
Раніше Пайя була великим і священним королівством,
де навіть згадка про зір була гріхом.
Але тепер наше священне королівство зіпсуте
монархією, яка його створила.
Монархи дбають про себе, а не про людей.
Тому вони втратили своє право, отримане від народження.
Я служив Вулфі Кейну, великому королю, що, мабуть, перевертається в труні.
Його дочки зрадили його і зрадили нас.
Він уже не може виправити помилки дочок,
тому це зробимо ми.
Настав час нам збунтуватись як народу, як справжнім вірянам,
і позбавити Пеннсу цих відьом.
Дякую.
Ми повинні знищити незаконних дітей
Маґри і Сібет Кейн!
Чет-чет.
-Клятий відьмак! -Він у мене!
Тримай його.
Кофуне!
Годі вже!
Кофуне!
Тато?
Кофуне. Ти поранений?
Ні. Це лише поріз. Усе гаразд.
-Дай помацаю. -Не треба!
Чого ти тут?
Мені сказали, що тут можна знайти тебе.
Ні, чому ти взагалі повернувся?
Нам треба поговорити.
Твоя мама розповіла мені, що сталося.
Тоді нам не треба говорити.
Кофуне! Вислухай мене. Будь ласка.
Баба Восс! Ти завів пса.
Іди геть.
Кофуне!
Так, мамо, я тут. Усе гаразд.
Дарма ти не сказала, що він повернувся.
-Скільки було нападників? -Ми схопили чотирьох.
Я сказав, що все гаразд.
Якби лезо увійшло глибше, він би загинув.
І це після того, як Ганіву схопили на вулиці й ледь не спалили?
Відьмолови знахабніли.
Якби на нього напали відьмолови,
він був би мертвий.
-Я незгодна. -Усе одно це вони винні.
Їхній бунт надихає інших людей нападати на моїх дітей.
-Заарештуйте їх усіх до одного. -Навіщо?
Хочу повісити їх за зраду.
Відійдіть усі.
Негайно!
Іди. Іди!
Ви сердиті. Я розумію. Ваші рідні в небезпеці.
Але не можна хапати й страчувати громадян
без суду.
Думайте не як мама, а як королева,
бо ви королева.
Іноді королева робить жахливі речі для добра королівства.
Ви говорите, як сестра.
Може, це й правильно! Ніхто не насмілювався бунтувати проти неї.
Я 20 років служив головним катом Сібет.
Більше я цього не робитиму.
Якщо ви мені накажете, я покину свою посаду.
Тоді я вам не наказуватиму.
Капітане Ґоссет!
Моя королево.
Візьміть своїх людей і схопіть усіх до одного.
Я не хочу боятися за життя своїх дітей
у своєму ж королівстві.
Так, королево.
Навіщо чекати повернення посла Тровер?
Її затримка ясно вказує,
що Пеннса не збирається виконувати умови договору.
Тровер – досвідчений дипломат.
Якщо вони опираються, вона домовиться, щоб вони прийняли наші умови.
Наші умови корисніші паянцям, ніж нам.
Вони стали надто самовпевнені після Ґрінгіл Ґап.
Армія Триванту значно сильніша.
Треба перемогти їх,
і умови кардинально зміняться.
Генерал Восс вважав так само,
і це призвело до битви під Ґрінгіл Ґап.
Едо недооцінив силу паянців, але це не значить, що він помилявся.
Ми перемогли орди ґанітів, ми на піку сили
й маємо домовлятися з таких позицій.
Що думають банкіри?
Я не збираюся критикувати рішення військових.
Але зараз ми мало що знаємо.
Тровер повернеться з королевою чи ні.
Так чи так, тоді ми будемо знати, що робити.
А вони тим часом підготуються до нападу.
Яка різниця, ми ж на піку сили, як ви кажете.
Думаю, треба почекати.
Громадяни згодні з банкірами.
Військові приймають сторону більшості.
Я вважаю, що вам з Кофуном зараз не можна виходити з палацу.
Це дуже небезпечно.
Ясно.
То ти залишишся тут?
Ні.
Ганіво, там небезпечно.
Як завжди.
Ох! Шарлотто!
У твоїй кімнаті хтось є?
Нема.
Помиляєшся. Будь за мною.
Стій!
Це Рен.
Я не думала, що колись тебе побачу.
Знаю.
То я, мабуть, піду.
Так, я піду.
Що з тобою? Чому ти тут?
Нам треба поговорити.
Добре.
Усе гаразд. Усе добре.
Послухай. Так.
Гей, усе добре.
Усе гаразд.
Так, усе гаразд.
Що?
Я почула, що дитина плаче, і вирішила допомогти тобі.
Я намагаюся його заспокоїти.
А схоже, що ти його катуєш.
Я це й раніше робила.
Так.
А вони не перестають скиглити.
Дай його мені.
Привіт, Вулфі. Привіт.
Я Шарлотта. Привіт, малий.
Не знаю, що його турбує. Він ніби розуміє, що я не його мама.
Ні. Його турбують лише гази.
Отак.
Пукай, малий.
Тобі добре вдається.
Люблю дітей, поки вони не вміють говорити.
Віддати тобі?
Ні.
Будь ласка, йому з тобою добре. Залишайся.
Добре.
Привіт.
У тебе є свої діти?
Якби були,
я б не бігала й не захищала твоїх.
Я завжди хотіла мати дочку.
Назвала б її на честь квітки.
Лілі. Роуз.
Але це життя, Компас…
це все, що я знала.
Це все, що я могла б запропонувати дитині.
Якби я вирішила привести когось у цей світ…
я б хотіла дати йому щось більше.
По-моєму, ти можеш дати більше, ніж думаєш.
Шарлотто, не знаю, чи я тобі колись дякувала
за захист моїх дітей.
Я знаю. Не дякувала.
Будь ласка, знай, що я тобі дуже вдячна.
Не треба. Це моя священна місія.
-Мамо. -Що таке?
Ходімо зі мною негайно.
Усе гаразд. Іди.
Тобто зброя справді існує.
Твоя правда, Баба.
Трикутник шукає миру,
водночас плануючи наше знищення.
Ні, це неправда.
Не зовсім.
Це не Трикутник.
Це бунтівний військовий науковець на ім'я Тормада.
Тормада?
Ти його знаєш?
Це бездушна людина. Він уб'є тисячі.
Я не впізнав його голосу…
але це він убив Бов Лаєн.
Як з ним битися, якщо він справді має таку потужну зброю?
Бомби. Треба їх знищити, до того як їх використають.
Треба повернутися до Дому просвіти.
Отже, Джерламарел робить зброю для тривантійців.
Джерламарел загинув.
Що?
Едо його вбив і змусив його дітей
робити бомби під наглядом Тормади.
Мамо.
Ми повинні піти туди.
Ми можемо знищити бомби. Можемо врятувати наших братів і сестер.
Тих, які вас видали Едо?
Оломана змусили робити бомби.
Він загинув, щоб я втекла й попередила вас.
Цей Тормада наробить ще бомб.
Без дітей не наробить.
Для очистки вугілля потрібен зір.
Вони потрібні йому, щоб робити зброю.
А ви ще питаєте, чому нас бояться.
Кажеш, зброя зроблена з вугілля?
Так.
Я звелю Тамакті Джуну з батальйоном захопити дім.
Його почують за тисячу серцебиттів.
Я піду з Ганівою і Кофуном.
Вони знають дім і територію.
Ми звільнимо дітей Джерламарела,
і вони нам скажуть, як знищити ту зброю.
Хочеш знову піти туди з нашими дітьми?
Вони вже не ті діти, якими були, коли ми потрапили туди вперше.
Вони вже дорослі.
-Воїни. -Ти поранений.
Я завжди поранений.
Спершу Періс, тепер Бов Лаєн.
Я не можу втратити когось із вас.
Але ми не допустимо, щоб їхні смерті були марними.
Уночі виспіться, підете завтра вранці.
Дякую, мамо.
Ходімо.
Дарма я тобі не повірила.
Ми обоє були праві. І ми обоє помилялися.
То що ти думаєш?
Про що?
Про Ганіву та її жінку.
Треба було покохати тривантійку?
Уся в маму.
А це поганий приклад.
-Посол. -Так.
Лорд Гарлан просить аудієнції.
Я його прийму.
Заходьте.
Прийшов попрощатися?
Ти мені брехала.
-Гарлане. -Та зброя, що казав Баба Восс, існує.
Тривантійці готуються до нападу.
Ти здурів?
Тормада. Її робить чоловік на ім'я Тормада.
Якщо ти мені збрехала, я переріжу тобі горло.
Я надто добре тебе знаю.
Не так добре, як думаєш.
Так, знаю. І ти мене теж добре знаєш
і розумієш, що я тебе не зрадила б.
Що ж, убий чи поцілуй мене, але зроби вже хоч щось.
Я мусив переконатися.
І переконався?
Так.
Я чула про Тормаду.
Він один з провідних військових науковців.
Він екстреміст, але давно не робив нічого гучного.
Очевидно, був зайнятий створенням зброї, здатної руйнувати міста.
Як це взагалі можливо?
Не знаю.
Ця зброя виробляється з великої кількості вугілля.
От чому ти приставив мені до горла ніж.
Так.
Переважна частина вугілля потрапляє в Тривант через мене,
тобто через тебе теж.
Частину поставок справді отримують військові.
Щоб охороняли маршрути.
Думаєш, військовий з Трикутника домовився з Тормадою?
Це можливо. Ґрінгіл Ґап – то була ганьба.
Військовий не приховував бажання продемонструвати силу.
Якщо бунтівна частина мого уряду планує наступ на Пайю,
почнеться не лише війна з твоєю країною,
але й громадянська – в моїй.
Чудово.
І як ми її припинимо?
Я сьогодні поїду з Сібет.
Коли я виконаю останню умову миру,
вони підпишуть договір, як домовилися.
Якщо військовий буде проти, ми зрозуміємо, чого він хоче.
-Ні. -Ні?
Королева не віддасть сестру,
поки ви не надасте гарантії, що бунт придушено.
Королева не в тому становищі, щоб таке вимагати.
Однак вона вимагає.
Якщо я поїду без Сібет, війни не уникнути.
А якщо викрити бунтівну фракцію?
Запобігти громадянській війні. Тебе привітають як героїню.
Чи поховають як героїню.
Їдь зі мною.
У Тривант?
Мені потрібна твоя підтримка.
Хто мене послухає?
Тобі мир потрібен ще більше, ніж нам. Усі це знають.
Тому тобі повірять.
І в тебе є зв'язки, які допоможуть відстежити вугілля.
Я представлю тебе як офіційного емісара.
Це ризиковано. Мене схоплять і використають як важіль впливу.
Я не хочу, щоб про мою присутність знали без необхідності.
Як? Я не розумію.
Я ще змалку потай проникав у Тривант.
Якщо тебе знайдуть, стратять як шпигуна.
Тоді я буду обережний.
Це жахлива ідея.
Я згоден.
Виїжджаємо негайно.
Можеш не ходити навшпиньки. Він не спить.
Чому він тут?
Тут усюди смердить нею.
Добре це чи погано, а його заспокоює її запах.
Так. Хороший хлопчик.
Іди до тата Баби.
Тато Баба.
-Чула про ті бомби? -Так.
Завтра ми їх знищимо.
Якщо це запрошення, я його приймаю.
Дякую, Шарлотто.
Прошу, Баба Восс.
Що ми робили б без тебе, Шарлотто.
О, Баба, ти мені лестиш.
Чому ти з ним?
Кофуне.
Він мій онук, правда?
Це твій тато.
Так.
Іди до мене.
Знаєш, у той день, коли народилися ви з сестрою,
відьмолови напали на наше село.
Багато хто загинув, а ми втекли.
Першу свою ніч ти провів у лісі,
а я стояв на варті, було холодно,
і кожен подув вітру у гіллі дерев був схожий на дихання відьмолова.
Я й дня не був батьком,
а вже думав, що я тебе підвів,
що не можу захистити власних дітей.
Цей страх ніколи не минає.
Але я навчився його приймати.
Це те, що робить з нас батьків.
Я не думаю, що повинен бути батьком.
Не таким чином.
О, сину.
Ти знайдеш спосіб, як і всі батьки.
Як?
Це не таємниця.
Тобі буде страшно… часто.
Але це нормально.
Батьківство – це інша битва,
битва з власним серцем.
А ти, Кофуне,
маєш найстійкіше серце з усіх, кого я знаю.
А тепер візьми його.
Твоя битва починається сьогодні.
Увесь цей час на Вовчій скелі…
що ти робив?
Я полював,
лазив по горах,
мріяв про тебе.
Навіщо було про мене мріяти? Ти знав, де я.
У моїх мріях ти не тут. Ми далеко звідси.
Я знаю, що ти тут нещасливий,
але, може, колись станеш щасливим,
коли нам не загрожуватиме війна.
Королівства і країни завжди будуть під загрозою, кохана.
Пам'ятаєш, як жилося далеко від цього всього?
Тихо, мирно…
усі разом.
Наші діти були поруч.
Світ змінився.
Ні.
Світ такий самий. Просто ми тут цього не відчуваємо.
Рен.
Що таке?
Я постійно бачу солдатів, коли вибухнули бомби.
Вони стоять, аж раптом…
їх просто…
розриває на шматки…
палить на попіл.
Я не можу викинути це з голови.
Бути зрячою – не завжди дар.
По-моєму, це зовсім не дар.
Рен.
Я дезертирка.
Що?
Я покинула свій батальйон, а це карається смертю.
Я не зможу повернутися.
Я ніколи не побачу рідних.
Їм скажуть, що я боягузка.
Їх ганьбитимуть.
Якщо батьки тебе знають, то зрозуміють, що це неправда.
Щоразу…
як я чую голос твого тата…
я чую голос Едо.
Ти за ним сумуєш.
Він замінив мені батька.
Це він зробив бомби.
Я знаю.
Та все одно його люблю.
І хто я тепер така?
О, кохана.
Іди сюди.
Ти людина, як і всі ми.
Я боялася, що ти не прийдеш.
Я мусив стерегтися.
Ти знайшов притулок?
Поки що ні. Дещо сталося. Але я приніс їжі й води на кілька днів.
Кілька днів? Ні. Ти обіцяв.
Забери мене звідси!
Обов'язково. Одразу як повернуся.
Повернешся? Ти куди зібрався? Що важливіше, ніж це?
Зберегти життя Вулфі.
Тривантійці зробили нову зброю.
Грім і вогонь.
Вони можуть знищити це місто і всю Пайю.
Що ти таке говориш?
Сібет, немає часу пояснювати.
Я хочу до свого сина.
Мені байдуже, що ти хочеш.
Я це роблю не для тебе, а для Вулфі.
Я не дам убити його матір, навіть якщо вона заслуговує.
-Кофуне. -Замовкни й сиди тут.
Прийду через кілька днів.
А якщо не прийдеш?
Тоді ми всі вже мертві.
Ти чула?
Так.
Треба скласти інший план.
Ми вже це робимо, моя королево.
Подарунок для вас.
Прекрасно.
Дякую, Гармоні.
Тривантійська зброя, яку він згадав, вогонь і грім.
Я чула шепоти в палаці.
Вивідай усе, що можеш. Це цікаво.
Так, королево.
Брама!
Люсьєн Брей.
Тамакті Джун.
Надіюся, ти радий.
Аж ніяк.
Ти обрав не той бік.
Це тебе скоро стратять.
А ти відповіси за мою смерть,
за всі наші смерті.
Мені є за що відповідати. Як і всім нам.
Відійдіть усі.
Зречіться своїх поглядів,
і я переконаю королеву вас помилувати.
Я не можу.
Ти помреш ні за що.
Я помру за свою клятву Божому полум'ю.
Для тебе це ніщо, отже ти пропащий.
А колись ти був готовий померти разом зі мною.
Нас обдурили, Люсьєне.
Ми поклялися жінці, що використовувала Боже полум'я як виправдання вбивств.
А як ця виправдовує вбивства?
Я допомагаю тобі.
Допомагаєш мені?
Ти й собі не можеш допомогти.
Якщо це все…
мені треба йти на повішання.
Брама!
Заходьте!
Це твоя земля
Це моя земля
Від долин
До високих гір
Від густих лісів
До солоних озер
Ця земля створена для тебе й мене
Ця земля створена
Мені треба йти. Скоро повернуся.
Ці три колишні відьмолови,
Неллікут, Воллен, Ярнз,
стоять перед вами,
засуджені за вбивство невинного паянця Ро Вано.
Вони спалили його живцем через підозру, що він зрячий.
Кара за вбивство – смерть через повішання.
А тепер усі інші встаньте.
У королівстві Пайя більше нікого не визнають відьмами.
Ви порушили королівський указ
і відкрито закликали до смерті зрячих.
Порушення королівського указу карається смертю.
Але…
Останнім часом смертей було більше, ніж треба.
І ви все одно солдати, що героїчно билися під Ґрінгіл Ґап.
Ви житимете,
і я вам не погрожую, але обіцяю:
якщо ви знову порушите королівський указ,
якщо й далі будете збиратися і плести змови,
ви й ваші рідні постраждаєте значно більше, ніж ці люди сьогодні.
Ідіть додому.
Мудре рішення.
Час покаже.
Мовчи, як павучок.
Кофун?
З поверненням, Баба Восс.
Сібет!
Ти розбудив дитину.
Тихо.
Це лише дідусь.
Він прийшов попрощатися, перш ніж мама забере тебе в дорогу.
-Поклади хлопця. -Не підходь, інакше я його заріжу.
Ніж біля його горла.
Це твій син.
Так, мій. І я його вб'ю, але нікому не віддам.
Ти вб'єш рідну дитину?
Лекцію про вбивство мені читатиме тривантійський работорговець?
Скільки людей ти схопив, продав, убив?
Мені треба втопити десять Канзуа, щоб зрівнятися з тобою.
А тепер дай пройти.
Ти вбив рідного батька.
Ти вбив рідного брата.
І онука ти теж уб'єш?
Хоч куди ти підеш, я тебе знайду.
Ти не знайшов мене у власному будинку.
Що це, в біса, таке?
Кофуне.
Плани змінилися.
Я вдячна тобі за допомогу, але я більше не можу ховатися
у чотирьох стінах, як неупокоєний дух.
Пора йти звідси.
-Ти її звільнив? -Тату.
Стривай, Сібет. Віддай його мені.
Я не повторюватиму те саме ще раз.
Ти бачиш ніж на його шиї. Дай пройти.
Ти не забереш мого сина.
Це мій син.
Я його народила. Я його виносила.
Та не бійся, Вулфі повернеться,
коли я відвоюю своє королівство і посаджу його на трон.
Ти здуріла. Так не буде.
Він дитина з пророцтва.
Він незрячий!
Немає ніякого пророцтва!
У нього не мої очі, а твої.
Він не якийсь благословенний спаситель, тобто ти не обрана богинею.
Ти брешеш.
Ми поклялися завжди говорити одне одному правду.
Ти знаєш, що не брешу.
Тоді ти знаєш, що я вб'ю твою сліпу дитину.
-Випусти мене. -Ні.
Кофуне!
Кофуне, дай помацаю.
У тебе сильна кровотеча.
Кофуне.
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк