Проходимо.
Щось знайшов.
Там.
Перевір тут.
У цей бік.
У стайні.
Тут лише коні. Ходімо.
Перевірмо тут.
Гей! Забирайся звідси.
Іди срати в іншому місці.
Пропустіть.
Дякую, пане.
СЛІПОТА
Слухай, мені треба піти ненадовго.
І я знаю, що ти хотів би піти зі мною,
але від тебе забагато шуму.
Навіть коли я прошу тебе помовчати.
І тоді мені важче вбити тих, кого треба.
Та найважливіше…
Я прошу тебе глядіти цього хлопчика.
Це мій онук Вулфі.
Хлопчик Вулфі і пес Ні.
Я знаю, що ти його глядітимеш і захищатимеш.
І якщо його лиха мати знову захоче його забрати,
дозволяю тобі розірвати їй горло
і обгризти лице.
Гаразд?
От молодець.
Я не кажу, що виню тебе. Не мені когось винити.
Але я здивована, що ти лишив Маґру саму,
хоч Сібет іще не впіймали.
Для Сібет повернутися в палац буде безумством.
Сібет безумна.
Я не впізнаю місцевості. Це точно шлях, що був на мапі?
Мені треба по дорозі зробити зупинку.
Це не по дорозі.
Тату.
Сину.
Прости мене.
За що?
Не знаю, що я собі думав. Я…
Я звільнив Сібет.
Тепер вона втекла, і це моя вина.
Я багато що зробив не так.
Багато про що шкодую.
Та я ніколи не шкодую про те, що зробив заради дітей.
Ясно?
Звільняючи Сібет,
ти думав як батько, а не як зрадник.
Ти робив це заради сина.
Ніколи не вибачайся за це.
Дякую.
Як твоя спина?
Дихати боляче.
Так. Це добрий біль.
Він нагадує нам, що ми ще живі.
-Так. -Так.
Залишайся живий, сину.
Коли Сібет прибула в Пеннсу,
я зрозумів, що буде лихо.
Але не розумів, що аж таке велике.
Хочеться думати, що тоді я діяв би рішучіше.
Мабуть, убив би її вві сні.
Замість цього ти одружився з Маґрою.
Так.
Думав, це найкращий спосіб зберегти місце за власним столом.
І як воно?
Є свої плюси.
А Маґра знає?
Що знає?
Що ти в неї закоханий.
Якщо не знає, то вона дурна.
По-моєму, вона дурна, бо знає й нічого не робить.
Вона дурна й одружена.
-Те саме я кажу собі про тебе. -Ха!
Принаймні ти іноді буваєш у моєму ліжку.
Здається, з твоєю королевою тобі так не щастить.
Хто там?
-Заспокой своїх людей. Вони зі мною. -Відставити.
Ґунтаре.
Так.
Що ж, тут я вас покидаю.
Що? Куди ти?
Ґунтар і Пелц – мої спільники.
Я пройду з ними решту шляху,
зустрінемось у тебе вдома.
Я можу дати тобі вузли і назвати тебе емісаром.
Ні, ми знаємо, як туди потрапити непомітно.
Так краще для всіх.
-Ти мені не довіряєш. -Авжеж ні.
Саме за це ти мені подобаєшся.
Так.
Іди сюди, брате.
Що тут сталося?
Тут на нас напали з бомбами Тормади.
Земля ніби розірвалася.
Тут загинула Бов Лаєн.
Це зброя предків,
яку зробила тривантійська армія. Називається «бомби».
Безодня розкрилася в мене під ногами.
Якщо тривантійці мають таку зброю,
їх ніхто не зупинить.
Ми знаємо, де бомби. Ми йдемо їх знищити.
І хочете втягти в це Рейнджера.
Баба Восс, хіба ми мало через тебе страждали?
Ви втекли з Триванту, як і я.
А коли вони нападуть, ви знов опинитеся там.
Можливо. А може, й ні.
У цих горах немає вугілля.
Немає плодів. Тільки вовки та ми.
Нас ніхто ніколи не чіпав.
Яка різниця, хто править унизу?
-Це ти зараз так кажеш. -Я завжди так кажу.
Ми не належимо до жодного народу і не битимемося за жоден народ.
Баба, ти знаєш, що я не люблю тривантійців.
Але в мене немає причин битися за Пайю.
Я назву тобі причину.
Тормада.
Замовкни.
Невже тебе дивує, що він володіє цією зброєю?
Пішов ти, Баба Восс.
Він піде з нами.
Це обов'язково мають бути кури?
Куряче лайно збиває собак зі сліду.
Але воно огидне.
Ти дав мені мало часу на планування.
Справедливо.
Слухай.
Ми чекатимемо тебе там, де зазвичай.
Приходь, коли вирішиш повертатися.
Добре. Що робитимеш тепер?
Ну, мабуть, доведеться продати клятих курей.
Від тебе смердить, як з ферми.
На жаль, мені це відомо. Дякую.
Отже… Розкажи про банкірку.
Її звати Невла.
Вона політик, але й патріотка.
Якщо в уряді є бунтівна фракція, вона її знищить.
Якщо вона тобі повірить.
Якщо не повірить, розмова буде дуже коротка.
Прибула член ради, банкір.
Раднику.
Роско, зачекай у коридорі.
Посол Тровер.
Гадаю, ви десь сховали колишню королеву.
Були невеликі труднощі.
Труднощі?
Замість неї вона привела мене.
Хто ви такий?
Я Гарлан.
Володар Пеннси, чоловік королеви Маґри паянської.
Ви здуріли?
Запевняю вас, послухати його буде цікаво.
Від цього залежить усе.
Лорде Гарлан.
Ваша репутація випереджає вас.
Це дуже прикро.
Та запевняю, я хочу допомогти.
Знаєте…
частина вашої армії збунтувалась і збирається наступати на Пеннсу
з передовою зброєю, розробленою науковцем на ім'я Тормада.
Ця зброя здатна руйнувати будинки, навіть цілі міста.
Так, спершу вони нападуть на нас.
Але майте на увазі, потім вони знесуть ваш уряд.
Ви божевільний.
-Це… не стосується теми. -Гарлане.
Він не бреше.
Колишня королева Пайї звинуватила нас у затопленні міста.
А ця королева звинувачує нас
у віроломному нападі з фантастичною зброєю.
Дозвольте уточнити. Я не звинувачую ваш уряд.
Хоча, здається, ваш друг військовий до цього причетний.
Замовкніть уже.
Хай він замовкне негайно.
Тровер, на два слова.
Ого, Гарлане. Ти нічого не боїшся?
Ой, та ну.
Вона нам або повірить, або ні.
Вона нам не вірить.
Але вона нам не зовсім не вірить.
Вона відчуває, що чогось бракує.
Невже?
Вона сказала, що Тормада справді в місті.
Завтра він має звернутися до Трикутника.
Цікаво.
То що нам робити?
Нічого.
Не висовуватися.
Невла розуміє, що науковець не може командувати армією
без допомоги когось вищого.
Вона проведе розслідування.
Ніхто не повинен знати про моє повернення,
бо відсутність Сібет стане проблемою.
Ясно.
Отже…
повечеряємо?
Мені буде дуже важко тебе покинути.
А якщо ти цього не зробиш?
Не зроблю чого?
Що насправді тебе чекає в Пеннсі?
Я все життя розбудовував це місто.
А королева забрала його в тебе за день.
Тепер ти гість у власному будинку.
У шлюбі з розрахунку.
Це не для чоловіка з таким незалежним характером,
скажу чесно.
Залиши все це в минулому.
У нас може бути чудове життя разом.
Ти можеш збудувати щось нове.
Тривант здатний багато що тобі запропонувати.
І я теж.
Це дуже приваблива пропозиція.
Але ти не можеш її прийняти.
Це моє місто.
Йдеться точно про Пеннсу?
Так. А про що?
Вона ніколи тебе не покохає, Гарлане.
Але…
Я не можу змусити себе від неї втекти.
Вона тебе не заслуговує.
А я не заслуговую тебе.
І ми обоє лишаємося самі.
Твої діти обоє зрячі.
Їм пощастило, що ти їх прийняв і захистив.
Іноді я думаю, що краще було б
виколоти їм очі ще в колисці.
Ми не дізнаємося, що краще, тож нащо гадати?
Коли ти був на горі зі мною, серцем ти був з ними.
Тепер ти з ними, але тебе все одно щось гризе.
Яка буде ціна?
Спитай про це, мій друже, коли ми знищимо ту зброю.
Зброю, яку зробили люди Едо.
Тобто ти й досі виниш себе.
Ми з тобою в цьому схожі.
Нам треба багато що спокутувати.
По-моєму, брати на себе чужі гріхи – це жадібність.
Та якщо хочеш почуватися винним,
вини себе за те, що витяг мене з домашнього затишку
в цю нескінченну подорож.
Якщо подумати, це гарний процес.
Ми викопуємо вугілля з землі,
нагріваємо його до температури,
при якій воно формувалося в земному ядрі.
І та сама дивовижна, неймовірна спека,
що колись створила його у розплавленій глибині нашої планети,
тепер спричиняє його негайний розпад.
А в цьому розпаді ми знаходимо те, що треба.
Ми вивільняємо енергію, приховану там, як скарб,
з часів його створення.
Ми ніби крадемо саму силу творіння
з середини Землі.
А потім ми використовуємо цю силу як зброю.
Яка може знищити наших ворогів за кілька секунд.
Можна подумати, що це гидке, негідне використання
такого величного досягнення природи й науки,
але якщо згадати альтернативу –
поля кривавих битв,
примітивні поєдинки на мечах і палицях –
гадаю, це досить елегантне рішення.
Наша перемога була швидка й рішуча.
Загинула жменька наших солдатів,
а ми розбили цілу їхню армію за кілька хвилин.
Цілу армію?
Ви перебільшуєте.
Аж ніяк.
У депешах з західного фронту сказано те саме.
Повне знищення за кілька хвилин.
Це вражає. Скільки такої зброї ви виготовили?
Майже двісті штук і щодня робимо ще.
Треба діяти швидко й рішуче
і скористатися нею проти ворогів.
Про яких ворогів ідеться?
Спершу – Пайя.
Тормада хоче сказати,
що навіть демонстрація цієї нової зброї
дозволить нам змінити динаміку переговорів на краще.
Ні, раднику.
Я хочу сказати, що мої бомби дадуть нам змогу підкорити їхнє королівство
і приєднати до нашої держави.
Ваші бомби?
Ви забуваєтеся, Тормадо.
Це не ваша зброя. Вона належить республіці.
І як її використовувати, вирішуватиме рада.
Я з вами не погоджуюся, раднику.
Насправді це мої бомби.
Вони під моїм контролем, правда ж?
І такий заслужений генерал, як ви, має знати,
що умови диктує той, хто має зброю.
Непокірний вилупок!
-Тормада правий. -Що?
Наша імперія слабшає день по дню,
бо ця рада намагається задобрити ворогів,
а не перемогти їх.
Що ви говорите, раднику?
Я говорю, що рада заплуталася.
Тривантійці повинні мати лідера, якого вони варті.
Обережно, Невло. Ваші слова межують зі зрадою.
Тоді годі слів.
Невло, що ви робите?
Не треба!
Тровер.
-Треба йти. Негайно. -Що сталося?
Тут бути не можна. Швидше!
Ні. Спершу скажи, що сталося…
Ні.
Усе гаразд. Відпочинь.
Ти пережив сильне потрясіння.
Що то було?
Зброя Тормади.
Він знищив Трикутник.
Що?
Він убив усіх членів ради?
Не всіх.
Банкірку не вбив.
Невла.
Вона була в цьому замішана.
Так.
І ти теж.
Тормада, Невла…
і ти.
Третя сторона трикутника.
Мені не дали вибору.
Це все планувалося з часів Ґрінгіл Ґап.
Трикутник був зіпсутий.
Невла й Тормада попросили мене замінити громадянина.
-Я не могла відмовити. -Ясно.
А що тут роблю я?
Яку роль я граю в цій маленькій революції?
Я не могла покинути тебе в Пеннсі на смерть.
Ти серйозно?
Ти щойно відчув силу цих бомб.
Ця зброя все змінює.
Пайї кінець.
Навіщо за неї помирати?
За королеву, що кохає іншого,
коли ти можеш стати на чолі нового порядку?
Я тебе кохаю.
Я всім ризикнула, щоб урятувати тебе.
Вибач, що так склалося,
але тепер ти повинен вибрати.
Вибрати?
Що?
Тебе чи… в'язницю?
Смерть? Що?
Ні. Авжеж ні.
Якщо хочеш повернутися в Пеннсу,
я буду засмучена, але не утримуватиму тебе.
Ти завжди вмів виживати, Гарлане.
Настав час виживання.
Знаєте, в палаці тепліше.
Як думаєте, де вона?
Не знаю.
Я вже тричі намагалася її вбити.
І щоразу вона заслуговувала цього більше.
Але я сиджу тут, слухаю бурю
і думаю, чи знайшла вона тепле й сухе місце.
Ваша сестра має талант проникати в душу.
Думаєте, ми її знайдемо?
Після цієї бурі від псів не буде користі.
Можливо, вона втекла на захід. Можливо, вона повернулася.
Можливо, вона вже десь лежить мертва.
Я просто хочу від неї визволитися.
Підозрюю, що ми ніколи від неї не визволимося до кінця.
Навіть після її смерті.
Ви вмієте втішати людей, Тамакті Джун.
Якби я покладався на свій шарм, то давно б уже загинув.
Я хочу, щоб він зник. Негайно.
Зник, тобто помер.
Ні. Він буде нам корисний.
Якщо вам бракує духу, я сам це зроблю.
Не зробите. Кажу ж, він нам допоможе.
-Він для нас тягар. -Годі.
Не можна сваритися між собою.
Дозвольте нагадати, що в разі невдачі нас повісять за спробу перевороту.
Говорите, ніби ми якісь дрібні заколотники.
Ми вбили дві третини Трикутника.
Це переворот.
Щоб досягти успіху, треба, щоб громадяни нам повірили.
Чоловік паянської королеви не викликає довіри.
Ще й як викликає:
сам чоловік королеви Маґри покинув її і перейшов до нас.
Тровер, ви переоцінюєте свою привабливість.
Вона зведе нанівець усі наші зусилля, бо закохалася в паянця.
Гарлану стане розуму бути разом з переможцями.
Він близько знайомий
з усіма аспектами оборони Пеннси та з її шахтами.
Він дуже допоможе нашій новій владі.
Я не помиляюся щодо нього.
А якщо помиляєтеся?
Тоді я сама його вб'ю.
Тормада виїжджає завтра. Ви поїдете з ним.
Якщо хочете взяти Гарлана – беріть.
Але, Тровер…
зараз не до сентиментів.
Де ти познайомився з Рейнджером?
Ми росли разом. У Триванті.
Разом служили.
Коли я вбив батька, Рейнджер допоміг мені втекти.
Він віддав мені свої вузли, щоб мене випустили з воріт.
Едо дізнався й кинув його у в'язницю.
Ти для нього дуже важливий.
Я завдячую йому життям.
А за що він так ненавидить Тормаду?
Тормада робив досліди на в'язнях.
Він думав, що може відновити зір.
Йому не вдалося, але… Багато хто постраждав.
Тому він має шрами на обличчі?
Тормада розрізав його знову й знову.
Багато років.
Чую, Тормада заслуговує на вбивство.
Так. Повільне.
Кілька разів.
От чорт.
Маґро.
Це тобі не допоможе, Маґро!
Мене так не вб'єш.
Я тебе чую.
Я тебе чую, дурна сучко!
Я…
Чому ти зупинилася?
Маска зісковзує.
То працюй без неї.
Вона не може.
Якщо вона вдихне цю пару, то спалить легені.
Стій на місці.
Я поправлю їй маску.
Закінчуй роботу.
Під замок її!
Ворушися! Ти його чула.
Іди! Швидше.
Що ти бачиш?
Я нічого не бачу.
-Не чую лучників. -Лучників тут немає.
І що це значить?
Значить, що більше солдатів на землі.
Так, доню.
Ти і Рен, візьміть Лу, зайдіть усередину.
Знайдіть дітей і приведіть їх сюди.
Якщо там є зрячі діти, моє місце там.
Добре. Треба відвернути увагу.
-Шикуйтеся. -Так.
Хтось біля заднього паркана.
-Ви удвох – за мною. -Так, пане.
Їх тут немає.
Їх могли перевезти в Тривант?
Ні. Тут роблять бомби. Вони їм потрібні тут.
Ходімо.
Підбери.
Продовжуй роботу.
Усе гаразд. Ви в безпеці.
-Вони забрали Шеву. -Куди?
У комору за спальнею. Нас замикають там, щоб покарати.
Ясно.
Відведи їх у ліс. Я знайду Шеву.
Шева.
Шева!
Ганіва?
Чого ти тут?
Усе гаразд. Я хочу допомогти.
-Я тобі не вірю. -Немає часу сперечатися.
Ми прийшли знищити бомби.
Ми вже вивели інших людей. Скажи лише, де бомби.
-Ти знаєш про бомби? -Шева.
Вони в сараї за будинком.
Ясно. Іди в ліс за замком.
Там твої брати й сестри з моїми друзями.
Їх відведуть у безпечне місце.
Оломан не знатиме, де нас шукати.
Оломан загинув.
Що?
Як?
Його вбили тривантійці.
Шево, тут не можна залишатися. Вибач.
Візьми.
Ходімо.
Вони мертві.
-Хто це? -Вона з нами.
-Тривантійці. -Скільки?
Надто багато.
Усі всередину.
Рейнджере.
Гаразд.
Гарлан.
Ця криза перевершує все, з чим ми стикалися.
Тривантійці мають зброю, яка може знищити цілі міста.
Саме для цього вони прямують у Пеннсу.
Як це – «цілі міста»?
Вони зробили зброю предків.
Зброю з грому й вогню, що розриває землю навпіл.
Це абсурд. Вони брешуть, щоб нав'язати нам договір.
Якби ж то.
Це логічніше, ніж вірити,
що вони мають ту фантастичну зброю.
Ваша величносте, не вірте в їхню брехню…
Прошу.
Не дивно, що ви не вірите.
Це здається неможливим.
І я була б дуже рада, якби помилялася.
Але мій і ваш обов'язок – захистити паянський народ.
І я чула достатньо, щоб повірити, що нам загрожує смертельна небезпека.
Як ваша королева,
я прошу вас забути про сумніви і виконувати свій обов'язок.
Ми послали групу знищити зброю
за межами міста.
Але треба готуватися до найгіршого.
На нас нападуть.
І якщо ми хочемо їх зупинити,
нам потрібен не лише кожен солдат, але й кожна людина, що вміє битися.
Леді Бенік. Віддасте мені свою варту?
Авжеж, моя королево.
Лорде Дієґо.
Я відправлю всіх своїх людей.
Лорде Торранс?
Моя королево.
Тамакті Джун.
Відьмолови нам теж потрібні.
Їх треба переконати приєднатися до нас.
Ви кілька днів тому стратили трьох з них.
Але помилувала решту. Треба спробувати.
Велике й могутнє Боже полум'я, зігрій нас своєю благодаттю.
Дай нам силу у ці неспокійні часи
не втратити віру й виконати твою волю.
Після падіння Канзуа
паянське королівство збилося на манівці.
Жителі Пайї розраховують, що ми захистимо місто.
Саме це ми й зробимо.
Я знаю, і ви знаєте…
що ми будемо по коліна в крові.
Кількох з нас уже повісили.
Коли це закінчиться, можуть повісити всіх.
Як і ви, я краще помру праведною смертю, ніж житиму неправедним життям.
-Люсьєне. -Не зараз, Шайло.
Прийшла королева.
Королева Маґра. Який сюрприз.
Маґра не королева вам.
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк