Häxfinnarna tjänade er lojalt
och utan frågor under alla era regeringsår,
och färdades vida kring för att rensa bort ondskan ur världen.
Sen förkastade ni den gudomliga läran.
Vi splittrades och tvingades gömma oss.
Nu vill ni att vi ska tjäna er ännu en gång, säger ni,
som om inget av detta hade hänt?
Ja, det stämmer.
Därför frågar jag er
varför i helvete vi skulle göra det?
Varför inte bara avrätta er som kättare och få det avklarat?
Lucien har rätt.
Jag vållade er all denna smärta och oro.
För detta ber jag ödmjukt om förlåtelse.
Min syster som länge troddes död, kom tillbaka till mig.
Och i min glädje
och tacksamhet mot Gudsflamman öppnade jag mitt hjärta.
Och min syster förhäxade mig.
Hon och hennes två häxor till barn.
Jag förirrade mig.
Precis som ni har jag verkligen fått lida för det.
Jag har suttit i fotboja de gångna nio månaderna.
De lät mig svälta. De torterade mig.
De tog mitt barn från mig.
Men det var inte de.
Nej, de var bara redskap för Gudsflamman själv.
För att pröva mig.
Utsätta mig för prövningar för att rena mitt hjärta än en gång,
så att jag ska kunna återta mitt heliga kungarike för de rättfärdiga.
Varför ska vi tro er nu?
Varför ska ni tro mig?
För att jag är er drottning!
Jag är er drottning,
utvald av Gud.
Ingen människa kan ändra på det. Varken min syster eller trivantierna…
…eller du, Lucien.
Jag var den som förklarade krig mot trivantierna,
och jag var den som förutsåg vår mirakulösa seger vid Greenhill Gap.
Sen dess har Tamacti Jun försökt få mig avrättad,
liksom min syster och hennes korrumperade råd, samt trivantierna.
Men på något sätt kunde ingen av dem utföra den enkla handlingen
att hugga huvudet av mig,
och deras bojor kunde inte hålla mig kvar.
Gudsflamman sände mig att söka upp er.
Ni är soldater utan land…
…utan en rättmätig härskarinna.
Det ena av två öden väntar er.
Antingen jagas ni av min systers armé,
eller så blir ni trivantiernas slavar.
Varför ska ni tro mig?
För jag är allt ni har! Och jag älskar er alla!
Jag tänker ta tillbaka min fars tron.
Gudsflamman har visat mig vägen.
Och nu ber jag er…
…nej, jag befaller er,
i Gudsflammans namn, att kämpa vid min sida!
Att återta vårt heliga kungarike!
Åt Gud och åt er själva.
Mina heliga krigare!
Payas sanna försvarare!
Haniwa.
Såg du honom?
-Vem? -Harlan.
-Han är där ute med de andra. -Som fånge?
-Det verkade inte så. -Glöm Harlan.
När allt är över ska jag ta hand om honom. Hjälp mig låsa.
Okej.
Alla är döda, sir.
Allihop?
Vilka gjorde det? Payanska soldater?
I så fall dödades inga av dem här.
Alla döda är våra soldater.
Det verkar inte troligt.
Kolla bomberna och barnen.
Sir.
Redo!
Kolla huset.
Sir!
Dörren är barrikaderad.
Barrikaderad?
Vi är alltså inte ensamma.
Fortsätt framåt.
Wren, du behövs inte här. Gå och finn Haniwa.
Jag lovade deras bror att vaka över dem.
Vi har inte tid att diskutera.
Jag stannar.
Okej. Du går sist. Vakta bakåt.
Fyra döda till i labbet.
-Och bomberna? -I säkerhet.
Så det var barnen i byggnaden?
Barnen dödade inte två dussin soldater. Det var nåt annat.
De kanske har barnen med sig eller…
Kapten Armagon.
Leta överallt på området.
Hitta barnen.
-Och kapten, vi behöver dem levande. -Ja, sir.
Tormada, vi kom för att hämta bomberna. Vi hämtar dem och går.
Du tänker för smått som vanligt.
Du tänker aldrig framåt.
Vi har redan mist Oloman.
Utan de andra seende barnen har vi snart slut på bomber.
Efter all tid med att utveckla bomberna vill jag inte mista mina bombmakare.
-Charlotte. -Jag hör. Hur nära är de?
För nära.
Gå bort till trädet. Nu.
Huka er ner. Såja.
Slut ögonen.
Du där.
Vi vill inte skada barnen.
Så gå er väg.
Döda henne!
Är alla oskadda? Är alla inräknade?
Ja.
Jag mår bra.
Okej. Vi fortsätter framåt.
Okej, kom. Gå bakom mig.
Jag vet inte vilka ni är.
Och jag bryr mig inte.
Men om ni har mina barn där inne, kan vi komma överens.
De är inte dina barn.
Sheva.
Så du har blivit vuxen och leder ett uppror.
-Jag är imponerad. -Dra åt helvete!
Jag vill inte döda dig, Sheva.
Men jag gör det om jag måste.
Dig och din familj.
De du har med dig där inne känner mig kanske inte, men det gör du.
Så du vet att jag kommer in genom dörrarna.
Jag känner dig bättre än du tror, Tormada.
Den rösten känner jag igen.
Ranger. Min gamle vän.
Jag har saknat våra sessioner tillsammans.
Ja, jag vet!
Det var därför jag gav dig alla ärr som minne innan jag stack.
Ja.
Jag ska hålla dig vid liv länge nog för att du ska ångra det.
Stora ord från en sån liten skit!
Hans tid kommer. Jag lovar.
Ranger. Är du kvar?
Inte?
Så vem förhandlar jag med?
Det här är Baba Voss.
Och jag förhandlar inte.
Baba Voss.
Det är inget dåligt band med laglösa du har, Sheva.
Du har gjort mig en stor tjänst. Nu kan jag döda dem alla på en gång.
Få upp dörrarna!
Baba Voss.
En försvårande omständighet.
Orsakad av din bristande impulskontroll.
Jag medger att jag missbedömde honom.
Så du medger det. Vilken lättnad.
-Jag har ett förslag. -Harlan…
Han skulle vara tyst, lovade du.
Sheva och hennes familj sålde Baba Voss dotter till triantierna.
Han har inget till övers för dem.
Och att döma av pilarna i dina soldater
är nog hans dotter här med honom.
Och om hans dotter är här, är säkert hans son också här.
Ge honom tid att inse att han är i fällan.
Han ger upp flickan för att rädda sina barn, det garanterar jag.
Lord Harlan.
Du kan nog vara till nytta ändå.
Baba Voss!
Jag förstår att du har dina barn med dig,
de legendariska Haniwa och Kofun från slaget vid Greenhill Gap.
Jag har inga barn, så jag är ingen expert,
men du verkar ha ovanan att utsätta dem för fara.
Vill du verkligen låta din barn dö
för att skydda familjen som sålde din dotter till Edo?
Överlämna Sheva och hennes syskon till mig,
så ger jag dig mitt ord på
att Haniwa och Kofun får leva.
Men om jag måste komma in och hämta dem,
dör alla.
Jag ska ge dig lite betänketid.
Jag borde överlämna mig.
Det var min familj som felade mot dig. Låt mig göra det rätta.
Du tvingades jobba åt den mannen.
Jag känner honom. Du känner honom.
Har han gjort nåt som tyder på att han skulle hålla ord?
-Nej. -Nej.
Till slut tar de sig in.
Det stämmer.
Så låt oss vara redo för dem.
Är det där en…
Min pojke, vad är det där?
Olja?
Nej, snarare bränsle. Det är som olja, men brinner snabbare.
Och det här är en…
Ja, det är en lampa.
Hur kan jag förklara det?
Den lyser upp i mörkret så att vi kan se.
Gudsflamman i din hand.
Inte riktigt, men den blir het som eld.
Så var försiktig.
Mynningsrör, handtag, magasin…
…avtryckare.
Sätt inte fingret på avtryckaren förrän du är redo att skjuta.
Och sikta bara på det du vill förstöra.
Ranger.
Vi är nog redo.
Det är en bra dag för att döda.
Du säger att du inte kämpar för någon nation.
Men här är du ändå.
Jag är inte här för Pennsa, utan för dig.
Du är inte heller här för Pennsa, utan för din familj.
Det är faktiskt lustigt.
Hela rikets öde vilar på axlarna
hos två personer som är likgiltiga för det.
Vad är det?
Jag kan höra dina tankar ända därifrån.
Det där Tormada sa om mina barn.
Du har ägnat hela ditt liv åt att beskydda dem.
Bara för att utsätta dem för fara gång på gång.
Jag har mött dina barn. De är inte barn längre.
De stakar ut sin egen väg nu.
Det kommer en tid när valet inte är ditt längre.
Och det känns jobbigt för dig.
Det gör det.
Det gör det, för du är en man som gillar att ge order!
Baba Voss…
…vi kanske dör här.
Innan vi gör det, är det en sak jag måste få veta.
Varför lyckas jag aldrig smyga mig på dig?
Det är dina gigantiska kulor som slår mot dina lår.
Ditt vänstra knä knakar för vartannat steg.
Va?
Det är därför jag jämt hör dig komma.
Är det sant?
Helt sant.
Gör ett hål.
Ska vi sätta igång?
Pappa?
Det är för många väggar där inne.
Jag behövde lite frisk luft.
Ja, Jerlamarel gillade visst att stänga sig inne från världen.
Så gjorde förfäderna.
De trodde att de skyddade sig själva.
Men egentligen låste de bara in sig.
De var rädda.
De hade skäl till det.
Baba Voss, tiden är ute. Överlämna barnen.
Du missbedömde dem visst, Harlan.
Sätt igång.
Du gjorde allt för att rädda dem.
Det går nog fort nu.
Nej. Det kommer att ta längre tid än du tror.
Inget motstånd.
Haniwa?
-Gå. -Okej.
-Hur många tog du? -Du först. Hur många tog du?
-Samtidigt. -Okej.
-Sex. -Sju. Jag vinner.
Åh, nej.
Sheva.
Ringandet i öronen upphör snart.
Kom nu.
Haniwa.
Bomberna?
-Redo att flyttas. -Följ mig.
Klara!
Vad händer?
Du räddade mitt liv. Nu ska jag rädda ditt.
Var stilla. Var tyst.
Vad säger… Vad händer?
Var stilla. De är med mig.
-Vad har du gjort? -Jag var tvungen.
Guntar.
Harlan.
Du är sen.
-Väl bekomme. -Gör klart. Vi ger oss iväg.
-Om du dödar mig, dödar de dig. -Du förrådde mig.
Du förrådde mig först.
Jag erbjöd dig ett nytt liv.
Jag var fäst vid mitt gamla, visade det sig.
Vi ska förgöra Pennsa och alla som finns där.
Snälla Trovere.
Tvinga mig inte att döda dig.
Snälla Trovere.
Åh, jävlar. Jag är så ledsen.
Jag är så ledsen. Jag borde inte ha…
Jag är så ledsen.
Du älskade mig, eller hur?
Åtminstone lite grann?
Det vet du.
Det vet du. Det är bra nu.
Pappa?
Kofun.
-Är du oskadd? -Jadå, pojke. Och du?
Det fanns fler.
Nej.
Det är över.
Baba, jag har kollat alla döda.
Tormada är inte här.
Helvete!
Harlan. Harlan!
Baba. Vi har ont om tid.
Vi måste hämta…
Pappa. Släpp honom.
-Du lät detta hända! -Pappa!
Jag köpte tid åt er!
Hans män dödade resten av trivantierna.
-Jag litar inte på dig! -Jag bryr mig inte!
-Var är Tormada? -Han är försvunnen.
-Helvete. -Och han tog bomberna.
-Vart tog han vägen? -Fan! Det spelar ingen roll.
Jävla idiot. Vi vet vart han är på väg.
Pennsa.
De kan inte förflytta sig fort med alla bomberna.
-Kom. -Nej, Kofun.
Vi ska förfölja honom.
Det finns många rutter härifrån.
Även om vi lyckas spåra dem, är de väl skyddade.
Vi är snabbare än de.
Därför måste vi bege oss till Pennsa och slå larm. Möta dem med en armé.
-Harlan har rätt. -Va?
Om vi möter dem igen blir vi besegrade.
Hör på, pappa…
Kofun, du känner energi efter striden.
Snart avtar den, och då känner du dig svag.
Vi vilar ett tag, och sen beger vi oss snabbt till Pennsa. Okej?
Jag stannar inte här.
Du behöver ett nytt bandage.
Förstått? Jag känner det på lukten. Tro mig.
Se till att hon hittas i sitt hus. Så ingen vet att hon var delaktig i detta.
Ska bli.
Följer du inte med dem?
Nej. Jag tänkte att du behöver sällskap.
Det här kommer nog inte att sluta väl för oss.
Säg nåt jag inte vet.
-Kofun! -Stanna!
-Vi måste stoppa honom. -Nej.
Kofun… det här är vårt arv.
Det är Jerlamarels arv. Inte vårt.
Det här är mer än han. Det är mer än oss.
Den här platsen har förstört liven för alla vi har älskat!
Okej? Och de där bomberna kan betyda slutet på allting.
Det är inte bomber du bränner upp! Eller hur?
Där inne finns hundratals års kunskap, du…
-Jag kan inte låta honom bränna upp den. -Nej.
Stanna!
Du kan inte stoppa honom.
Menar du allvar?
Den här platsen är allt vi har kvar. Den håller oss trygga.
Säger hon som håller i pistolen.
Du får inte ta det här från mig.
Haniwa, det är jag.
Släpp pistolen.
Snälla. Släpp den.
Menar du allvar?
Tänker du skjuta mig? Din egen bror!
Vad i helvete? Tänker du skjuta mig?
Kom hit!
Kom…
-Du får inte göra det! Sluta! -Nej!
Sluta! Det är över! Det är gjort.
Haniwa! Sluta båda två! Vi måste ut härifrån!
-Vad har du gjort? -Haniwa.
Haniwa. Jag vet. Jag är ledsen.
Vi dör om vi inte går nu. Jag är ledsen.
Jag saknar vårt hem.
För barnen i säkerhet och ta dig dit sen.
Jag tar mig hem till dig.
Bli inte en payan.
Jag tillhör ingen nation.
Du tillhör mig.
Var stark, Haniwa.
Den här platsen…
…med all dess kunskap…
Den var vår väg framåt.
Om jag känner dig rätt, finner du en annan väg.
Du kommer väl tillbaka?
Saknar du mig redan?
Nej.
Lite grann.
Jag kommer tillbaka.
Se till att hålla dig vid liv tills jag gör det. Förstått?
Jag ska.
Okej.
Charlotte.
Okej. Ge dig iväg nu.
Okej! Då ger vi oss iväg.
Hayah, Hoveh, alltid bakom mig. Sheva! Alltid bakom dem.
Haniwa.
Tack för att du räddade min familj.
De är visst min familj också.
Alltså är vi systrar.
Jag är ledsen för ditt hem.
Ingen fara.
Det finns andra.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson