Відьмолови вірно вам служили
і без питань усі роки вашого правління
добиралися до найвіддаленіших кутків королівства, щоб позбавити світ зла.
А потім ви відкинули божественні доктрини,
розділивши нас і змусивши ховатися.
Тепер ви просите нас знову вам послужити,
ніби цього всього не було?
Саме так.
А я вас питаю:
якого біса нам це робити?
Чому б не стратити вас як єретичку й не забути про це?
Люсьєн каже правду.
Я була причиною вашого болю й нещастя.
І за це прийміть мої найщиріші вибачення.
Моя сестра, яку я вважала мертвою, повернулася до мене.
І з радості
та вдячності Божому полум'ю я відкрила серце.
А сестра зачарувала мене.
Вона та її діти-відьмаки.
І я збилася на манівці.
Як і ви, я за це дорого заплатила.
Минулі дев'ять місяців я провела в кайданах.
Мене морили голодом. Мене катували.
У мене забрали дитину.
Але винні не вони.
Ні, вони були знаряддям самого Божого полум'я.
Випробовували мене.
Ці випробування очистили моє серце,
щоб я могла повернути своє королівство на праведний шлях.
А чому ми маємо вірити вам тепер?
Чому ви маєте мені вірити?
Бо я ваша королева!
Я ваша королева,
помазана Богинею.
І жодна людина цього не змінить. Ні моя сестра, ні тривантійці.
Ні ти, Люсьєне.
Це я оголосила війну тривантійцям.
Я передбачила нашу дивовижну перемогу під Ґрінгіл Ґап.
Після того мене хотіли стратити Тамакті Джун,
сестра та її продажна рада, та ще й тривантійці.
Але чомусь ніхто з них не зміг виконати просте завдання –
перерізати мені горло,
і їхні кайдани мене не втримали.
А Боже полум'я послало мене знайти вас.
Ви солдати без країни,
без законних прав на корону.
Ви маєте лише два варіанти.
Або на вас полюватиме армія моєї сестри,
або ви станете рабами тривантійців.
Навіщо вам вірити мені?
Бо я ваш єдиний шанс! І я вас усіх люблю!
Я поверну собі батьківський трон.
Боже полум'я вказало мені шлях.
І зараз я вас прошу.
Ні, я вам наказую:
іменем Богині битися на моєму боці!
Повернути наше священне королівство!
Заради Богині й заради вас самих.
Мої святі воїни!
Справжні захисники Пайї!
СЛІПОТА
Ганіво.
Ти його бачив?
-Кого? -Гарлана.
-Він там з ними. -Як в'язень?
-Мені так не здалося. -Забудь Гарлана.
Я з ним потім розберуся. Допоможи закрити двері.
Добре.
Усі мертві, пане.
Усі вони?
Хто це був? Паянські солдати?
Якщо так, то нікого з них тут не вбили.
Це все наші солдати.
Це не схоже на правду.
Перевірте бомби і дітей.
Пане.
Шикуйсь!
Перевірте будинок.
Так!
Двері забарикадовано.
Забарикадовано?
То ми тут не самі.
Не зупиняйтеся.
Рен, ти тут не потрібна. Іди знайди Ганіву.
Я обіцяла її братові наглянути за нею.
Немає часу на суперечки.
Я залишуся тут.
Добре. Ти йдеш остання. Прикривай нас.
Чотири трупи в лабораторії.
-А бомби? -На місці.
Отже, діти в будинку?
Не діти вбили двадцять солдатів, а хтось інший.
Мабуть, вони забрали дітей чи…
Капітане Армаґон.
Прочешіть тут усе.
Знайдіть дітей.
-І, капітане, вони потрібні нам живі. -Так, пане.
Тормадо, ми прийшли по бомби. Візьмемо їх і йдемо звідси.
Як завжди, ви мислите надто вузько.
Лише про сучасність, а не на перспективу.
Ми вже втратили Оломана.
Без інших зрячих дітей у нас скоро закінчаться бомби.
Я весь цей час розробляв вибухівку і не хочу втратити її виробників.
-Шарлотто. -Я їх чую. Як близько?
Дуже близько.
Ідіть до дерева. Негайно.
Сюди. Присядьте. Не вставайте.
Заплющте очі.
Гей ти.
Ми не хочемо кривдити дітей.
То йдіть звідси.
Убити її!
Усе гаразд? Усі на місці?
-Так. -Лу?
Усе гаразд.
Добре. Ходімо далі.
Ходімо. За мною.
Я не знаю, хто ти.
І, чесно кажучи, мені все одно.
Але якщо там мої діти, ми можемо домовитись.
Вони не твої діти.
Шева.
Це ж треба: ти виросла й очолюєш бунт.
-Я вражений. -Іди до біса!
Я не хочу тебе вбивати, Шево.
Але вб'ю, якщо доведеться.
Тебе і твоїх рідних.
Можливо, той, хто там з тобою, мене не знає, але ти знаєш.
І ти знаєш, що я пройду крізь ці двері.
Я знаю тебе краще, ніж ти думаєш, Тормадо.
Мені знайомий цей голос.
Рейнджер. Мій давній друг.
Як я скучив за нашими сеансами.
Я знаю!
Тому я залишив тобі на згадку всі ці шрами, перш ніж пішов.
Так.
А я залишу тебе живим настільки, щоб ти про це пошкодував.
Великі погрози від малого тхора!
Він матиме те, що заслужив. Клянуся.
Рейнджере. Ти ще там?
Ні?
А з ким я тоді веду переговори?
Це Баба Восс.
І я не веду переговорів.
Баба Восс.
Ти зібрала цілу банду злочинців, Шево.
Ти зробила мені величезну послугу. Тепер я вб'ю їх усіх одразу.
Відчиняйте негайно!
Баба Восс.
Короткочасне загострення.
Спричинене вашим поганим самоконтролем.
Визнаю, що я його недооцінив.
Ви це визнаєте. Яке полегшення.
-Можна дати пораду? -Гарлане…
Ви обіцяли, що він мовчатиме.
Шева і її рідні продали дочку Баби Восса тривантійцям.
Він їх не любить.
І, судячи зі стріл у ваших солдатах,
думаю, його дочка там з ним.
А якщо там його дочка, закладаюся, його син теж там.
Дайте йому час зрозуміти, що він у пастці.
Він точно віддасть вам дівчину, щоб урятувати своїх дітей.
Лорде Гарлан.
Усе-таки з вас є якась користь.
Баба Восс!
Як я розумію, з тобою твої діти,
легендарні Ганіва і Кофун з битви під Ґрінгіл Ґап.
Я не маю дітей, тож не розуміюся на цьому,
але мені здається, що ти часто ризикуєш їхнім життям.
Ти готовий віддати своїх дітей на смерть,
захищаючи сім'ю, яка продала твою дочку Едо?
Поверни мені Шеву з братами й сестрами,
і я даю тобі слово,
що Ганіва й Кофун житимуть.
А якщо я ввійду й захоплю їх,
то загинуть усі.
Я дам тобі час подумати.
Я повинна здатися.
Моя сім'я завдала вам кривди. Дозвольте мені це виправити.
Тебе змусили працювати на того чоловіка.
Я його знаю. Ти його знаєш.
Думаєш, він дотримає слова?
-Ні. -Ні.
Врешті вони виламають двері.
Саме так.
Тож приготуймося.
Це…
Сину… Що це?
Нафта?
Ні, думаю, це пальне. Як нафта, але горить швидше.
А це…
Так, це лампа.
Як тобі пояснити?
Вона освітлює темряву, щоб ми могли бачити.
Боже полум'я у твоїй руці.
Не зовсім, але вона розігрівається, як вогонь.
Тому будь обережний.
Дуло, руків'я, магазин…
спуск.
Став палець на спуск тільки тоді, коли готова стріляти.
Цілься лише тоді, коли готова нищити.
Рейнджере.
Думаю, все буде добре.
Сьогодні вдалий день для вбивств.
Ти казав, що не боротимешся ні за який народ.
Але ти тут.
Я тут не заради Пеннси, а заради тебе.
І ти тут не заради Пеннси, а заради рідних.
Насправді це смішно.
Доля цілого королівства залежить
від двох людей, яким на нього начхати.
Що таке?
Я знаю, про що ти думаєш.
Що сказав Тормада про моїх дітей?
Ти все життя їх захищаєш.
Але знову й знову наражаю їх на небезпеку.
Я знаю твоїх дітей. Вони вже не діти.
Вони йдуть власним шляхом.
Настає час, коли вже не ти робиш вибір.
І це тебе не влаштовує.
Ні, не влаштовує.
Не влаштовує, бо ти любиш казати іншим, що робити!
Баба Восс…
можливо, ми тут помремо.
Але перед смертю мені треба дещо дізнатися.
Чому я ніколи не міг непомітно до тебе підкрастися?
Твої величезні яйця стукаються об ноги.
Твоє ліве коліно хрустить на кожному другому кроці.
Що?
Тому я завжди знаю, що ти поруч.
Це правда?
Щира правда.
Пропустіть.
Підемо?
Тату.
Тут забагато стін.
Мені потрібне свіже повітря.
Мабуть, Джерламарел любив ізолювати себе від світу.
Так робили предки.
Вони думали, що захищають себе.
Але просто сиділи під замком.
Вони боялися.
І правильно.
Баба Восс, час сплив. Віддавай дітей.
Ви помилилися щодо них, Гарлане.
Починайте.
Ти зробив для них усе, що міг.
Думаю, все закінчиться швидко.
Ні. Це триватиме довше, ніж ти думаєш.
Спротиву нема.
Ганіво.
-Іди. -Так.
-Скільки в тебе? -Спершу ти. Скільки в тебе.
-Одночасно. -Гаразд.
-Шість. -Сім. Я переміг.
О ні.
Шева.
Дзвін у вухах скоро мине.
Ходімо.
Ганіво.
Бомби?
-Готові до руху. -За мною.
Шикуйсь!
Що сталося?
Ти врятувала мені життя. Зараз я врятую тебе.
Не ворушись. Мовчи.
Кажеш… Що таке?
Не ворушись. Вони зі мною.
-Що ти накоїв? -Я мусив це зробити.
Ґунтаре.
Гарлане.
Ти запізнився.
-Не дякуй. -Прибери тут усе. Ми йдемо звідси.
-Якщо вб'єш мене, вони вб'ють тебе. -Ти мене зрадив.
Ти перша мене зрадила.
Я запропонувала тобі нове життя.
Виявляється, мені подобалося старе.
Ми знищимо Пеннсу й усіх її жителів.
Будь ласка, Тровер.
Не змушуй мене це робити.
Тровер, прошу.
О чорт. Мені так шкода.
Мені так шкода. Дарма я…
Мені так жаль.
Ти кохав мене, правда?
Хоча б трохи.
Ти знаєш, що кохав.
Ти знаєш, що я кохав. Ти знаєш.
Тату.
Тату!
Кофуне.
-З тобою все добре? -Добре, сину. Як ти?
Їх було більше.
А тепер немає.
Усе скінчено.
Баба, я перевірив усіх убитих.
Тормади немає.
Чорт!
Гарлане!
Баба. Часу обмаль.
Треба…
Тату, не смій.
-Ти це допустив! -Тату!
Я виграв вам час!
Його люди вбили решту тривантійців.
-Я тобі не довіряю! -Мені начхати!
-Де Тормада? -Поїхав.
-Чорт. -І забрав бомби.
-Куди поїхав? -Чорт! Яка різниця куди?
Клятий йолоп. Ми знаємо, куди він поїде.
У Пеннсу.
З бомбами вони не можуть рухатися швидко.
-Ходімо. -Ні, Кофуне.
Ні. Ми підемо за ними.
Звідси веде кілька шляхів.
Навіть якщо ми зможемо їх вистежити, вони будуть добре захищені.
Ми швидші за них.
Саме тому треба йти в Пеннсу. Здійняти тривогу. Зустріти їх армією.
-Гарлан правильно каже. -Що?
Якщо ми виступимо проти них знову, нас розіб'ють.
Слухай, тату…
Кофуне, бій додав тобі енергії.
Але це скоро мине, і твоє тіло ослабне.
Треба відпочити й швидко рухатися в Пеннсу.
Я тут не залишуся.
Тобі потрібна перев'язка.
Я чую запах. Повір мені.
Перевезіть її до неї додому. Хай ніхто не знає, що вона була причетна.
Зрозумів.
Ти з ними не підеш?
Ні. Я подумав, тобі потрібна компанія.
Знаєш, навряд чи це для нас добре скінчиться.
Скажи мені щось таке, чого я не знаю.
-Кофуне! -Стій!
-Треба йому завадити. -Ні.
Кофуне… це наш спадок.
Це спадок Джерламарела. Не наш.
Це важливіше за нього. Важливіше за нас.
Цей будинок занапастив життя всім, кого ми любили!
А ці бомби можуть бути кінцем усього.
Ти ж не палитимеш бомби? Так?
Там століття знань, ти…
-Я не дам йому все спалити. -Ні.
Стій!
Ти його не зупиниш.
Ти серйозно?
Цей дім – єдине, що в нас залишилося. Тут нам буде безпечно.
Каже людина з пістолетом.
Я не дам тобі його в мене відібрати.
Ганіво, це я.
Кинь пістолет.
Будь ласка. Кинь.
Ти серйозно?
Ти стрілятимеш у мене? У рідного брата?
Якого біса? Ти в мене стрілятимеш?
Іди сюди!
Іди сюди…
-Так не можна! Перестань! -Ні!
Перестань! Негайно! Все закінчено!
Ганіво! Перестаньте обоє! Треба вибиратися звідси!
-Що ти накоїв? -Ганіво!
Ганіво. Я розумію. Мені прикро.
Ми загинемо, якщо зараз не виберемося. Пробач.
Я хочу додому.
Відведи дітей у безпечне місце і повертайся.
Я знайду тебе.
Не ставай паянцем.
Я не належу до жодного народу.
Ти належиш мені.
Будь сильна, Ганіво.
Цей дім…
з усіма знаннями…
Це був наш шлях уперед.
Я знаю тебе, ти знайдеш інший шлях.
Ти повернешся?
Ти вже за мною сумуєш?
Ні.
Трохи.
Я повернуся.
А доти залишайся живою. Добре?
Залишуся.
Добре.
Шарлотто.
Усе. Геть звідси.
Увага! Рушаймо.
Гайя, Гове, за мною! Шево! Ти за ними.
Ганіво.
Дякую, що врятувала моїх рідних.
Мабуть, вони й мої рідні теж.
Тобто ми сестри.
Співчуваю через ваш дім.
Нічого.
Є й інші.
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк