Heksejegerne tjente deg lojalt
og uten spørsmål alle de årene du regjerte.
Vi reiste til kongerikets ytterste grenser for å kjempe mot ondskapen.
Så gikk du imot de hellige doktriner,
rev oss fra hverandre og tvang oss til å skjule oss.
Nå sier du at du vil at vi skal tjene deg igjen
som om alt det aldri skjedde?
Ja, det stemmer.
Så jeg spør deg nå.
Hvorfor i helvete skulle vi gjøre det?
Hvorfor ikke bare henrette deg som kjetter og bli ferdig med det?
Lucien har rett.
Jeg har påført dere smerte og fortvilelse.
For det ber jeg dypt om unnskyldning.
Min søster, som vi lenge trodde var død, kom tilbake til meg.
Og i min glede
og takknemlighet til Gudsflammen, åpnet jeg hjertet.
Og søsteren min forhekset meg. Hun og hennes to seende barn.
Jeg kom på villspor.
Og akkurat som dere, har jeg lidd for det.
Jeg har vært i fotlenker de siste ni månedene.
De sultet meg. De torturerte meg.
De tok fra meg barnet mitt.
Men det var ikke dem.
Nei, de var selveste Gudsflammens verktøy. Hun satte meg på prøve.
Satte meg på harde prøver for å rense hjertet mitt igjen,
sånn at jeg kan kreve tilbake mitt hellige kongerike for de rettferdige.
Hvorfor skal vi tro deg nå?
Hvorfor skal dere tro meg?
Fordi jeg er dronningen deres!
Jeg er dronningen deres,
innsatt av Gud.
Og ingen mennesker skal forandre det. Ikke søsteren min, ikke trivantene.
Og ikke du, Lucien.
Det var jeg som erklærte krig mot trivantene,
jeg som forutså vår mirakuløse seier ved Greenhill Gap.
Etter det har min henrettelse blitt krevd av Tamacti Jun,
av søsteren min og hennes korrupte regjering, og av trivantene.
Likevel har ingen av dem klart den enkle oppgaven
å legge en kniv mot strupen min. Lenkene deres kunne heller ikke holde meg.
Og Gudsflammen sendte meg for å finne dere.
Dere er soldater uten land…
…uten rettmessig krav på tronen.
En av to skjebner venter dere.
Dere blir enten jaget av min søsters hær,
eller dere blir slaver for trivantene.
Hvorfor skulle dere tro meg?
Fordi jeg er den eneste dere har! Og jeg elsker dere alle!
Jeg skal ta tilbake min fars trone.
Gudsflammen har vist meg veien.
Og jeg ber dere nå.
Nei, jeg beordrer dere
i hennes navn til å kjempe ved min side!
Til å kreve tilbake vårt hellige kongerike!
For Guds og deres egen skyld.
Mine hellige krigere!
De ekte forsvarerne av Paya!
Haniwa.
Så du ham?
-Hvem? -Harlan.
-Han er med de andre. -Som fange?
-Det virket ikke sånn. -Glem Harlan.
Jeg tar meg av ham når dette er over. Hjelp meg å låse døren.
Alle er døde, sir.
Alle sammen?
Hvem var det? Payanske soldater?
I så fall ble ingen drept her.
Alle disse er våre soldater.
Det virker ikke sannsynlig.
Sjekk bombene og barna.
Sir.
Formasjon!
Sjekk huset.
Sir!
-Døren er barrikadert. -Barrikadert?
Så vi er ikke alene.
Gå videre, gå videre.
Wren, jeg trenger deg ikke her. Finn Haniwa.
Jeg lovet broren deres å holde dem trygge.
-Vi har ikke tid til å krangle. -Jeg blir.
Greit. Du går sist. Forsvar oss bakfra.
Fire døde i laben.
-Og bombene? -Sikret.
Er barna i bygningen?
Barna drepte ikke to dusin soldater. Det er noe annet.
De har enten barna hos seg, eller…
Kaptein Armagon.
Gjennomsøk området.
Finn barna.
-Og, kaptein, vi trenger dem i live. -Ja, sir.
Tormada. Vi kom for å hente bombene. La oss ta dem og dra.
Som alltid tenker du for smått.
Alltid i øyeblikket, aldri framover.
Vi har mistet Oloman alt.
Uten de andre seende barna, går vi snart tomme for bomber.
Jeg har ikke brukt så mye tid på å utvikle eksplosivene til å miste bombebyggerne.
-Charlotte. -Jeg hører dem. Hvor nære?
For nære.
Bort til treet. Nå. Gå.
Kom igjen. Sett dere ned.
Lukk øynene.
Du, der.
Vi vil ikke skade barna.
Så gå deres vei.
Drep henne!
Går det bra med alle? Alle er her?
Ja.
Det går bra.
Ok. Vi går videre.
Ok. Kom igjen. Alltid bak meg.
Jeg vet ikke hvem dere er. Og jeg bryr meg ærlig talt ikke om det.
Men hvis dere har barna mine der, kan vi gjøre en avtale.
De er ikke dine barn.
Sheva.
Så nå er du voksen og leder et opprør.
-Jeg er imponert. -Dra til helvete.
Jeg vil ikke drepe deg, Sheva. Men jeg gjør det om jeg må.
Deg og familien din.
De som er der med deg, kjenner meg kanskje ikke, men det gjør du.
Så du vet at jeg kommer gjennom dørene.
Jeg kjenner deg bedre enn du tror, Tormada.
Jeg kjenner den stemmen.
Ranger. Min gamle venn.
Som jeg har savnet sammenkomstene våre.
Det vet jeg!
Det var derfor jeg ga deg alle de arrene så du skulle huske meg.
Ja.
Og jeg skal huske å holde deg i live lenge nok til at du angrer.
Modig snakk av en liten røyskatt!
Hans tid vil komme. Det lover jeg.
Ranger. Er du der fortsatt?
Ikke?
Hvem forhandler jeg med da?
Dette er Baba Voss.
Og jeg forhandler ikke.
Baba Voss.
Litt av en bande med lovløse du har samlet, Sheva.
Du har gjort meg en stor tjeneste. Nå kan jeg drepe alle samtidig.
Få opp dørene nå!
Baba Voss.
Et kort raseriutbrudd.
På grunn av din dårlige impulskontroll.
Jeg innrømmer at jeg har tatt feil av ham.
Du innrømmer det. For en lettelse.
-Jeg har et forslag. -Du lovet at han ikke skulle snakke.
Sheva og familien solgte Baba Voss' datter til Trivantene.
Han liker dem ikke.
Og pilene i soldatene dine tyder på at datteren hans er her med ham.
Og om datteren er her, kan du vedde på at sønnen også er det.
Gi dem tid til å forstå at han er fanget.
Han vil gi deg jenta for å redde barna sine. Garantert.
Lord Harlan. Du kan være til nytte likevel.
Baba Voss!
Jeg forstår at du har med deg barna dine,
de legendariske Haniwa og Kofun fra slaget ved Greenhill Gap.
Jeg har ikke barn, så jeg er ingen ekspert,
men det virker som du har for vane å utsette dem for fare.
Ville du virkelig latt barna dine dø
for å beskytte familien som solgte datteren din til Edo?
Gi meg tilbake Sheva og søsknene hennes,
og jeg gir deg mitt ord på at Haniwa og Kofun skal få leve.
Men om jeg må komme og hente dem, dør alle sammen.
Du skal få tid til å tenke over det.
Jeg burde overgi meg.
Familien min gjorde dere urett. La meg rette det opp.
Dere ble tvunget til å arbeide for ham. Jeg kjenner ham. Du kjenner ham.
Har han gjort noe som får deg til å tro at han vil holde ord?
-Nei. -Nei.
De kommer gjennom døren til slutt.
Ja, det gjør de. Så la oss være klare for dem.
Er det en…
Gutten min, hva er dette?
Olje?
Nei, jeg tror det er drivstoff. Det er som olje, men brenner raskere.
Og dette er…
Det er en lampe. Hvordan skal jeg forklare det?
Den lyser opp mørket så vi kan se.
Gudsflammen i hånden din.
Ikke helt, men den blir veldig varm, som ild.
Så vær forsiktig.
Løp, skjefte, magasin…
…avtrekker.
Legg fingeren på avtrekkeren først når du er klar til å skyte.
Og bare pek mot det du vil ødelegge.
Ranger.
Jeg tror vi er klare.
Det er en fin dag for å drepe.
Alt snakket ditt om ikke å kjempe for noen nasjon. Men her er du.
Jeg er ikke her for Pennsa, men deg.
Og du er heller ikke her for Pennsa, men for familien din.
Det er faktisk morsomt.
Et helt kongerikes skjebne hviler på skuldrene
til to som ikke bryr seg om det.
Hva er det?
-Jeg kan høre tankene dine helt dit bort. -Det er det Tormada sa om barna mine.
Du har beskyttet dem hele livet.
Bare for å lede dem til fare igjen og igjen.
Jeg har møtt barna dine. De er ikke barn lenger.
De går sin egen vei nå.
Det kommer en tid da valget ikke er ditt lenger. Og det liker du ikke.
Nei, det gjør jeg ikke.
Nei, for du er en mann som liker å fortelle andre hva de skal gjøre.
Baba Voss…
…det er godt mulig at vi dør her.
Men før vi gjør det, er det noe jeg må vite.
Hvorfor klarer jeg aldri å snike meg innpå deg?
Det er de digre ballene som slår mot lårene dine.
Ditt venstre kne knaker for annet hvert steg.
-Hva? -Det er sånn jeg hører deg komme.
Er det sant?
Veldig sant.
Lag hull.
Skal vi?
Pappa?
Det er for mange vegger der inne.
Jeg trengte frisk luft.
Jerlamarel likte nok å stenge seg inne fra verden.
Det var det forfedrene gjorde.
De trodde de beskyttet seg selv.
Men de stengte seg bare inne.
De var redde.
Det hadde de grunn til.
Baba Voss, tiden er ute. Gi meg barna.
Du tok visst feil av dem, Harlan. Sett i gang.
Du gjorde alt for å redde dem.
Det tar nok ikke lang tid nå.
Nei. Det vil ta lengre tid enn du tror.
Ingen motstand.
Haniwa?
-Gå, gå, gå. -Ok.
-Hvor mange tok du? -Du først. Hvor mange tok du?
-Samtidig. -Ok.
-Seks. -Sju. Jeg vinner.
Å, nei.
Sheva.
Ringingen i ørene slutter snart.
Kom igjen.
Haniwa.
Bombene?
-Klare til å flyttes. -Bli med.
Klare!
Hva er det som skjer?
Du reddet livet mitt. Nå skal jeg redde ditt.
Rolig. Vær stille.
-Du sier… Hva er dette? -Ikke rør deg. De er med meg.
-Hva har du gjort? -Jeg var nødt.
Guntar.
Harlan.
Du er sen.
-Ingen årsak. -Bli ferdige. Vi drar.
-Dreper du meg, dreper de deg. -Du forrådte meg.
-Du forrådte meg først. -Jeg tilbød deg et nytt liv.
Jeg var ganske knyttet til mitt forrige.
Vi skal knuse Pennsa og alle der.
Vær så snill, Trovere. Ikke få meg til å gjøre dette.
Trovere, vær så snill.
Faen. Jeg er så lei for det.
Jeg er så lei for det. Jeg skulle ikke ha…
Jeg er så lei for det.
Du elsket meg, ikke sant? I det minste litt?
Det vet du.
Det vet du at jeg gjorde. Det går bra.
Pappa?
Kofun.
-Alt i orden? -Ja. Og du?
Det var flere.
Det er det ikke.
Det er over.
Jeg har sjekket alle de døde, Baba.
Tormada er ikke her.
Faen!
Harlan!
Baba. Det haster.
Vi må…
Slipp ham.
-Du lot dette skje! -For å gi deg tid!
Mennene hans drepte resten av trivantene.
-Jeg stoler ikke på deg. -Det bryr meg ikke!
-Hvor er Tormada? -Han har dratt.
-Faen. -Og han tok med bombene.
-Hvor dro han? -Det spiller ingen rolle.
Jævla dritt. Vi vet hvor han drar.
Pennsa.
De kan ikke reise veldig raskt hvis de har med seg bombene.
-Vi drar. -Nei, Kofun.
-Vi drar etter ham. -Det er mange ruter å ta.
Selv om vi finner dem, vil de være godt beskyttet.
Vi er raskere enn dem.
Og derfor må vi dra til Pennsa. Slå alarm. Møte dem med en hær.
-Harlan har rett. -Hva?
Går vi mot dem igjen, blir vi slått.
Hør her, pappa…
Du er full av energi etter kampen. Når den går ut, blir kroppen din svak.
Vi må hvile litt, og så drar vi raskt til Pennsa.
Jeg blir ikke her.
Du trenger ny bandasje.
Jeg kan lukte det. Tro meg.
Sørg for at de finner henne hjemme. Ingen trenger å vite at hun var med på det.
Forstått.
Blir du ikke med dem?
Nei. Jeg tenkte du trengte selskap.
Dette vil nok ikke endre bra for oss.
Fortell meg noe jeg ikke vet.
-Kofun! -Stopp!
-Vi må stoppe ham. -Nei.
Kofun… dette er arven vår.
Det er Jerlamarels arv. Ikke vår.
Dette er mer enn ham. Mer enn oss.
Dette stedet har ødelagt livet for alle vi har vært glad i.
Ok? Og disse bombene kan bety slutten på alt.
Dere brenner ikke bombene.
Det er århundrer med kunnskap der inne…
-Jeg kan ikke la ham brenne det. -Nei.
Stopp!
Du kan ikke stoppe ham.
Mener du det?
Dette stedet er alt vi har igjen. Vi vil være trygge her.
-Sier hun som holder en pistol. -Jeg kan ikke la deg ta det fra meg.
Haniwa, det er meg.
Slipp pistolen.
Vær så snill.
Mener du det?
Vil du skyte meg? Din egen bror!
Hva i helvete? Vil du skyte meg?
Kom hit!
Kom…
-Du kan ikke gjøre dette! Stopp! Slutt! -Nei! Nei!
Slutt! Nå! Det er over. Det er gjort.
Haniwa! Slutt! Begge to! Vi må ut herfra!
-Hva har du gjort? -Haniwa.
Haniwa. Jeg er lei for det.
Vi dør om vi ikke drar nå. Jeg er lei for det.
Jeg savner hjemmet vårt.
Ta med barna i trygghet, så drar du dit.
-Jeg skal finne veien tilbake til deg. -Ikke bli en payaner.
Jeg tilhører ingen nasjon.
Du tilhører meg.
Vær sterk, Haniwa.
Dette stedet…
…med all dets kunnskap…
Det var veien vår framover.
Kjenner jeg deg rett, finner du en annen vei.
-Kommer du tilbake? -Savner du meg allerede?
Nei.
Litt, så.
Jeg kommer tilbake.
Bare gjør ditt beste for å holde deg i live fram til da.
Det skal jeg.
Ok.
Charlotte.
Ok. Dra nå.
Ok! Da går vi.
Hayah, Hoveh, alltid bak meg. Sheva! Alltid bak dem.
Haniwa. Takk for at du reddet familien min.
-De var vel min familie også. -Det betyr at vi er søstre.
Jeg beklager det med hjemmet ditt.
Det er i orden.
Det fins andre.
Tekst: Evy Hvidsten