Lai vīri stāv pie viņu baznīcas
un katra mājas gadījumam, ja viņi atgriežas.
Neticu, ka raganu mednieki drīz atgriezīsies mājās.
Tu pasludināji viņu uzskatus par nelikumīgiem.
Viņu uzskati ir nelikumīgi visā Pajā. Kur viņi liksies?
Šī ir liela karaliste.
Minu, ka nomaļajās pilsētās - Lebninā, Altūnā -
viņi atradīs atsaucīgāku patvērumu.
Vai lords Djego un Torenss ir devuši ziņu? Gribu, lai viņus atrod.
Jau darīts.
Varbūt būs kādi jaunumi. Padome jau ir sanākusi.
Ir kādas ziņas par manu ģimeni?
Pat ja Apgaismības namā viss būtu gājis gludi,
viņi vēl nebūtu atpakaļ.
Kad jebkas ir gājis gludi?
Vai teici, ka padome jau ir sanākusi?
Jā.
Kāpēc es viņus nedzirdu?
Es saožu asinis.
Vai te ir visi?
Tā šķiet.
Lords Djego.
Raganu mednieki.
Asinis vēl ir siltas. Nogādāšu jūs kaut kur drošībā.
-Tā, šādi neizdosies. -Ko tu runā?
Mums ne vien jātiek Pensā pirms Tormadas,
bet arī vajag pietiekami daudz laika, lai izveidotu armiju,
nostiprinātu nocietinājumus, izstrādātu plānu.
Zini ātrāku ceļu?
Jā, vispār zinu.
Ir vēl viens ceļš, ko dažkārt izmanto kontrabandisti.
Kāpēc tu to saki tikai tagad?
Tāpēc, ka tas ir bīstams.
Bet tas ietaupīs mums veselu dienu. Varbūt divas.
Tu gribi vest viņus pa ielejām? Jā, tu esi traks.
Kas tās par ielejām?
Nevienā kartē to nav. Un tas apvidus ir viltīgs.
-Kā tas ir "viltīgs"? -Esam tur zaudējuši vīrus.
-Zaudējuši? Kā? -Nezinām.
-Tur ir gari. -Ne tas.
Jā, nav ideāli, bet tas ir ātrākais ceļš atpakaļ.
Un mēs esam septiņi. Trīs no mums ir redzīgi.
Daudzreiz ir izdevies tur tikt cauri ar mazāk.
Cik reižu?
Divas.
Ej pa priekšu!
Jā, pareizi. Soda to, kam ir plāns.
Kā tie raganu mednieki tika cauri mūsu nocietinājumiem?
Viņu nebija daudz. Būtu pieticis ar trim četriem.
Tie lielākoties bija neaizsargāti iedzīvotāji.
To izdarīju es.
Magra!
Viņi bija manās rokās, tikai soli no karātavām.
Un es palaidu viņus vaļā.
Tu izrādīji žēlastību.
Mana žēlastība nupat nogalināja visu mūsu padomi.
Māsai bija taisnība.
Pret vardarbību jāstājas ar vardarbību.
Es atradīšu šos raganu medniekus.
Viņi ir slepkavas, un viņi samaksās.
Es tikai lūdzu atstāt to manā ziņā. Jūsu rokām jāpaliek tīrām.
Tam jau ir par vēlu.
Tprū!
Esi sveicināta, padomniece! Ātri esi klāt.
Saņēmu ziņu, ka esi zaudējis veselu bataljonu, ko uzveicis viens vīrs.
Vīrs, ko teicies esam nogalinājis.
Jā. Baba Voss.
Mana vaina, mācība gūta, un tā tālāk.
Bet kāpēc runāt par pagātnes kļūdām,
ja varam parunāt par to, cik karavīru man atvedi?
Nožēlojami maz. Bija jābūt piesardzīgai.
Kamēr neesmu nopirkusi ģenerāļu uzticību,
nedrīkstu atklāt, ka esmu te iesaistīta.
Saprātīgs lēmums.
Varbūt. Bet viena pulka mums trūkst.
Vai varam tomēr Pensu ieņemt?
Tu joprojām manu bumbu spēku novērtē par zemu.
Uztraucos, vai pietiks karavīru, kas tās novietos.
Karavīri vairs nav nepieciešami.
Esam uzbūvējuši mašīnas, kas var aizmest šīs bumbas ļoti tālu.
-Esi šīs mašīnas izmēģinājis? -Tu mani aizvaino.
Un redzīgie bērni?
Kā varēsi turpināt darbu bez viņiem?
Mēs viņus atradīsim. Un ir arī citi redzīgie.
Pagaidām mums ir pietiekami daudz munīcijas,
lai visu Pajas karalisti nolīdzinātu līdz ar zemi.
Tad pieņemu, ka tev jāturpina ceļš uz Pensu.
Ņem manu karaspēku!
-Par to es tev pateicos. -Komandieri!
Apvienoties!
Atpakaļ uz mājām?
Jā. Man jāvada krīzē nonākusi impērija.
Un tev jāiekaro karaliste.
Drošu ceļu!
Hārlan, no visām sliktajām idejām šī ir vissliktākā.
Jā. Nu vairs nevaram griezties atpakaļ.
Tev vajadzētu parunāt ar māsu.
Viņa uz mani šāva.
Kofun, vai zini, kāpēc tava māte būs daudz labāka karaliene nekā Sibeta?
Nē. Tāpēc, ka viņa nav traka?
Tāpēc, ka viņa ir līdzjūtīga.
Es nevarētu būt karalis,
jo mana līdzjūtība ir vājāka par manu instinktu cīnīties.
Varbūt tas padara par labu karotāju. Nezinu.
Bet zinu to, ka esi savas mātes dēls.
Tev viņas līdzjūtība un gudrība ir bijusi raksturīga jau kopš mazotnes.
Zinu - tu domā, ka tās tevi padara gļēvu, bet tās tevi padara stiprāku.
Kā tava māte. Tu būsi lielisks karalis.
Ko?
Ko tu runā? Es nebūšu karalis.
Runā kā īsts princis.
Lūdzu, ej parunā ar māsu!
Nekas tur nesanāks.
Tā tik turēt, dēls!
Ei!
-Atstāšu jūs divatā. -Rena!
-Reiz mums būs jārunā. -Tiešām?
Tas nebiju tikai es. Arī mamma ar tēti gribēja, lai tas viss izzūd.
Tur uzkrātās zinības varēja izmainīt pasauli.
Domā - es to nezinu? Haniva, viņi izgatavo bumbas.
Bumbas izgatavo viņi. Mēs ne.
Mēs būtu citādi.
Tu gan nekavējies ķerties pie ieroča.
Atvaino! Tā bija kļūda.
Jā, diezgan liela kļūda.
Lūdzu! It kā tu nebūtu pieļāvis kļūdas. Sibeta.
Tēt, kas ir?
Mēs neesam vieni.
Šī stulbā vieta!
Es kādu redzēju.
Tur ir vēl viens.
Tur ir vēl.
Vismaz seši.
Ar sešiem mēs varam tikt galā. Vai ne?
Kas tur ir?
Mēs ejam cauri. Mums nav ļaunu nolūku.
Bet… mums ir daudz ieroču.
Viņiem ir suņi.
Tie nav suņi.
Tprū! Velns!
Guntar!
Velns! Sūdi! Nē!
Velns!
Nu velns!
-Kofun! Esi ievainots? -Nē.
Kur Haniva?
Laidiet vaļā!
Haniva!
Baba!
-Kur viņa ir? -Viņu aizvilka.
Viņa ir prom.
Tprū!
Kas noticis? Kāpēc stāvam?
Kāds ir uz ceļa, ser.
Kas notiek?
Atlikt!
Kas jūs esat? Ko jūs gribat?
Es meklēju Tormadu.
Es esmu Tormada.
Es pats.
Nost no manis!
Un kas būtu tu?
Tormada, esmu Sibeta Keina.
Jūsu Majestāte! Esmu pagodināts.
Biju jau dzirdējusi, ka esi gudrs.
Nu, kur ir tie brīnišķīgie ieroči, par kuriem tik daudz dzirdēts?
Vai tas ir cilvēka kauls?
Kas viņi ir?
Kad biju mazs, dzirdēju nostāstus.
Ir kāda cilts, kas dzīvo kā zvēri. Medī un ēd tādus kā paši.
Arī es par to esmu dzirdējis. Nolādētie miesas ēdāji.
Kanibāli. Mēs par tādiem lasījām.
Tā, ko darīsim? Mums viņi jāatrod.
Mums jāsadalās. Jāpārmeklē visa apkārtne.
Nē, tas būs pārāk ilgi. Mēs nepaspēsim.
Varbūt ne. Ne bez iemesla viņus saņēma dzīvus.
Ko tu gribi teikt?
Viņus tur dzīvus, lai nesabojātos.
Kofun, jāj atpakaļ uz Pensu un pasaki mātei, ka turp dodas Tormada.
Nē. Es nedošos prom. Hanivai mani vajag.
Tevi vajag arī dēlam un mātei.
Tūlīt kāp zirgā, jāj uz Pensu un viņu brīdini!
Rena, ar mani!
Mēs viņu atgūsim.
-Remend Skelt! -Kas tur?
Tamakti Džuns.
Dzirdēju par tavu atgriešanos no mirušajiem.
Un, tiklīdz esi atpakaļ, tā izformē pats savu armiju.
Es kalpoju karalienei.
Un tu esi pievienojies tiem,
kuri grib gāzt viņu no troņa.
Esmu vienkāršs kalējs. Neesmu pievienojies nevienam.
Nu tad…
ir pienācis laiks to izdarīt.
Manu karalien!
Sveiks! Remends, ja?
Jūsu Majestāte!
Es meklēju dažus raganu medniekus.
Visi raganu mednieki ir izformēti, manu karalien.
Esi pārliecināts, ka gribi, lai notiek šādi?
Tamakti Džun!
-Kur viņi ir? -Es nezinu! Nezinu!
Uzlieciet viņa roku uz galda!
Šis ir svilpējzobens.
Diez vai tādu jebkad esi izkalis.
Tam vajag tādu meistarību, kāda piemīt vien dažiem.
Tā asmens ir gandrīz pārcilvēciski precīzs.
Tie raganu mednieki, ko meklējam, nupat nokāva 12 nevainīgus pajaniešus.
Ja viņi netiks atrasti, turpinās slepkavot.
Tāpēc, lūdzu, vai pateiksi, kur viņi ir?
Neteikšu.
Es saprotu.
Droši vien spēsi taisīt zobenus arī bez tā pirksta,
bet kas notiks, kad nocirtīšu tev īkšķi?
Nē, velns!
Nē! Viņi ir mūrnieka pagalmā.
Tur dziļumā ir māja. Viņi visi ir tur.
Paldies.
Tu, nolādētā ķecere! Ceru, ka viņi pārgriezīs tev rīkli.
Tu ar saviem nolādētajiem bērniem raganām!
Nocērt visu roku!
Jā. Uz turieni.
Tā pēdas dzina Īdo.
Mans tēvs bija vergu tirgonis.
Viņš mums iemācīja dzīt pēdas šādi.
Nobijušies cilvēki atstāj zīmes.
Viņi pieļauj kļūdas.
Bet šīs radības…
nebaidās.
Tu tās pazaudēji?
Ir kaut kas?
Viņi pēdas neatstāj.
Viņi ir mednieki.
Ļausim viņiem nomedīt mūs.
Nāciet!
Te Tamakti Džuns. Mēs zinām, ka esat te.
Raganu mednieku ģenerāli!
Vai esi atnācis atgriezties mūsu rindās?
Šailo. Būtu varējis iedomāties.
Te sarunu nebūs.
Man nebija nolūka vest sarunas.
Viņi ir uz jumta.
Atpakaļ!
Magra Keina! Kur tu esi?
Esmu te.
Magra!
Kur ir pārējie?
Ko jūs perināt?
Tu domā, ka lauzīšu savu zvērestu Dievam tādas ķeceres dēļ kā tu?
Tev pār viņiem nav varas.
Nu viņi kalpo citai karalienei.
Kādai karalienei? Par ko tu runā?
Tu nezini?
Sibeta un raganu mednieki nometīs Dievu Pērkonu
uz tevis un taviem velna bērniem.
Tu cīnies par karalisti, kas jau ir zaudēta.
Labāk nogalini mani, Magra Keina! Citādi vēlāk to nožēlosi.
Tu esi raganu medniece, kas vairs nespēj iet.
Tu jau esi mirusi.
Nogalini mani, maita!
Šailo!
Tamakti Džun!
Neatņem man godu! Piebeidz mani!
Nāve ir jānopelna, Šailo.
Tici man! Es zinu.
Nogalini mani!
Esi nomodā?
Kur mēs esam?
Spriežot pēc tā, kā te ož, es teiktu, ka esam viņu mājās.
Ož pēc…
Ak nē!
Ko?
Viņi ēd cilvēkus.
Ak dievs!
Guntars?
Nu velns!
Mums jātiek prom no šejienes.
Jā.
Es jau mēģināju, kamēr tu gulēji.
Kaut arī viņi ir zvēri, mezglus siet viņi prot.
Pēc mums atnāks.
Haniva, ja viņi spētu mūs izsekot, tad būtu jau te.
Un ir jāņem vērā Pensa.
-Kas tad? -Viņu svarīgākais uzdevums nav zudis.
Viņiem jātiek mājās. Viņiem jābrīdina Magra.
Tēvs mani neatstās.
Pat veselas karalistes dēļ?
Jā. Pat tādēļ.
Nu…
Laikam tas mazliet nomierina, ka zinām -
jebkurā gadījumā esam beigti.
Ei!
-Haniva! -Jā?
Mēs nekad neesam parunājušies.
Gribi to darīt tagad?
Atvaino! Vai tev kaut kur jābūt?
Tā. Labi…
Tā. Aiz tevis ir saplēsts stikls apmēram rokas attālumā,
bet tev būs jāpabīdās.
-Jā. -Uz kuru pusi? Uz kuru?
Uz aizmuguri. Jā.
Tagad pusrokas attālumā. Mazliet tālāk.
-Pusrokas? -Jā.
Esi ļoti tuvu. Gandrīz jau ir.
-Tālāk uz aizmuguri. -Jā.
Tālāk es netieku. Velns!
Jā, tas ir tuvu.
-Jā, gandrīz. -Labi.
Nu viņš nāk. Viņš nāk.
-Kur tas ir? -Klusu!
Tad pasaki klusi! Kur tas ir?
Viņš nāk.
Nē, dabūju.
Tā. Nu velns!
-Nē! -Nu velns!
Lušjen, tas esi tu?
Jā, manu karalien.
Mums ir trivantiešu zinātnieks.
Atvediet!
Dzirdu ķēdes. Kāpēc viņš ir ķēdēs?
Jūsu drošībai, Jūsu Majestāte.
Tā nevar izturēties pret jaunu draugu un sabiedroto.
Atbrīvo viņu!
-Manu karalien! -Tūlīt.
Es ļoti atvainojos, Tormada.
Pieņemu, ka mūsu tautas ir naidā jau tik sen,
ka Lušjenam diez vai var pārmest.
Ja es būtu jūs un būtu noķēris mani, es rīkotos tāpat.
Tātad Trivantesa un Paja ir tikai soli no miera līguma,
bet tu esi ieplānojis uzbrukumu.
Līgums ar jūsu māsu man lielu mieru nedotu.
Un tu dodies karā tikai ar saujiņu karavīru.
Esmu tāds savādnieks.
Jā, esmu par tevi dzirdējusi.
Tavi brīnišķīgie jaunie ieroči -
kā pērkons no debesīm, kas uzplēš zemi.
Gandrīz nepārvarams pārspēks.
Taču tu nerunā visas Trivantesas vārdā, vai ne?
Pieņemu, ka ne vairāk kā jūs - visas Pajas vārdā.
Tormada, es domāju,
ka mēs ar tevi varam būt draugi.
Un kā gan man tā paveicies?
Mana ienaidnieka ienaidnieks ir mans draugs.
Vai sāncensis.
Man jāprāto, kā tas beigsies.
Ja būsi piesardzīgs, varēsi galvu paturēt.
Esmu drošs, ka to paturēšu.
Jo bez tās manas bumbas ir tikai Dieva kaula gabali,
no kurām jums nebūs nekādas jēgas.
Un bez manām bumbām jūs nekad neatgūsiet savu karalisti.
Un bez manas armijas
tev varēs uzbrukt gan Pensa, gan Trivantesa.
Izklausās kā ideāls pamats tam, lai noslēgtu vienošanos.
Sakiet, manu karalien: ko jūs gribat?
Es gribu atgūt sava tēva karalisti.
Bet kāpēc pie tā apstāties?
Aiz Pajas ir visa pasaule. Es gribu to.
Kad Paja būs mana, varēsi to izmantot kā bāzi, lai būvētu jaunus ieročus,
lai paplašinātu savu impēriju, cik tālu vien sirds kāro.
Jūs nešķietat tāda, kam patīk dalīties.
Ne jau ar kuru katru.
Bet ar vīru.
Ar karali.
-Vai tas ir bildinājums? -Manu karalien!
-Ja tā, es pieņemu. -Pagaidiet!
Klusu, Lušjen! Vai nedzirdi, cik mums svarīgs brīdis?
Nevar būt, ka nopietni gribat apvienot mūs ar trivantieti.
Šis vīrs nav uzticams.
Varbūt tev taisnība.
Iedod savu zobenu!
Jūsu Majestāte?
Ko teiksi, Tormada? Vai varu tev uzticēties?
Tas, protams, ir riskanti. Tas man jāatzīst.
Bet šķiet - esat vairākus gadus veltījusi tam,
lai izkoptu savu nojautu par cilvēkiem.
Patiesi, tā ir.
Paldies par tavu dienestu!
Esmu valdījusi viena visu mūžu.
Tas ir nogurdinoši.
Vientulīgi.
Nebiju satikusi nevienu, kam būtu pietiekams krampis.
Bet šķiet, ka tu esi piemērots.
Esmu, manu karalien. Esmu.
Hārlan!
Šī var būt mūsu vienīgā iespēja.
Tev izdevās!
Haniva!
Esmu te.
Hārlan!
Haniva!
Es te.
Labi.
Tu atgriezies.
Es nekur nebiju aizgājis.
Tikai gribēju atrast kaut ko smagu, ar ko tam mērglim iekraut.
Tā. Labi, mums jāiet.
-Tēti! -Haniva!
-Esi ievainota? -Nē.
-Haniva! -Kur Hārlans?
Izklausies gandrīz noraizējies par mani, Būbū.
-Hārlan! -Ak nē!
-Velns! Ak dievs! -Palīdzi!
Nebiju tik ātrs, kā man likās, ko?
Viņa brūce ir dziļa.
Nekas. Varam apturēt asiņošanu, līdz aizvedīsim viņu pie dziednieces.
Haniva…
Šie tādi nebija vienīgie, ja?
Ir vēl, un viņi atgriezīsies,
tāpēc jums visiem diezgan veikli jādodas tālāk.
Mēs tevi te neatstāsim, Hārlan.
Diez vai jums ir liela izvēle.
Nē.
Tas nekas. Nekas.
Ir labi, tiešām.
Paklau, esmu rūpējies par sevi jau ilgi, ja?
Ir jauki parūpēties par kādu citu.
-Paldies. -Nē, paldies tev.
Redzi, tas ir jauki. Jauki.
Labi, paklausies manī!
Kad tu stāstīsi šo stāstu…
gribu, lai apsoli man,
ka tu ārkārtīgi pārspīlēsi manu drosmi drošas nāves priekšā.
Labi?
Jā, Hārlan, tu biji ļoti drosmīgs.
Tā ir labi. Tā ir ļoti labi. Tieši tā arī stāsti!
Pagaidi…
Atdod to Magrai, ja?
Un pasaki viņai, ka…
Jā, pasaki viņai…
Viņa…
Nekas. Viņa zina.
Ej! Nu, jums jāiet.
Te sēdēt, gaidot, kad nomiršu, ir nomācoši.
-Hārlan! -Viss kārtībā, Haniva.
Ej! Jums jāiet. Ejiet!
Velns!
Nu velns!
Sūda būšana.
Baba Vos!
Jā, Hārlan.
Lūdzu, neļauj viņiem paņemt manu pilsētu!
Tprū!
Man nav bijis jācīnās par troni.
Es piedzimu monarhijā. Dieva iecelta karaliene.
Es nēsāju kroni, bet tas man vienmēr šķita pārāk viegls.
Bet nu - nu šis kronis tiks rūdīts degošās kara liesmās.
Un es būšu atdzimusi karaliene, ko iesvaidījušas ienaidnieku asinis.
Jums ir dzejnieces dvēsele, manu karalien.
Vai esam gatavi?
Esam.
Labi. Sāksim!
Tulkojusi Inguna Puķīte