Postera mannar vid deras kyrka
och vid deras hem ifall de återvänder.
Häxfinnarna lär inte återvända hem i första taget.
Ni har bannlyst deras tro.
Deras tro är bannlyst i hela Paya. Vart ska de ta vägen?
Kungariket är stort.
Troligen i avlägsna städer, Lebnin, Altoona.
Där finner de en mer vänskaplig fristad.
Har lord Diego och Torrance hört av sig? Jag vill att de hittas.
Det är gjort.
Kanske får vi veta nåt. Rådet är redan samlat.
Några nyheter om min familj?
Även om allt gått som smort vid Upplysningens hus,
kan de inte vara tillbaka än.
När går nånsin nåt som smort?
Är rådet redan samlat, sa du?
Ja.
Varför hör jag dem inte?
Det luktar blod.
Är det alla?
Jag tror det.
Lord Diego.
Häxfinnarna.
Blodet är ännu varmt. Ni måste komma i trygghet.
-Det här kommer inte att gå. -Vad menar du?
Vi måste inte bara hinna före Tormada till Pennsa,
utan hinna bygga upp en armé,
förstärka befästningarna, hitta på en plan.
Vet du nån snabbare väg?
Ja, det gör jag faktiskt.
Det finns en annan rutt som ibland används av smugglare.
Varför säger du det här först nu?
För att den är farlig.
Men vi vinner en hel dag på den. Kanske två.
Vill du föra dem genom lågländerna? Då är du galen.
Vad är det för platser?
De finns inte på nån karta. Och terrängen är… svår.
-Vad menar du med "svår"? -Vi har mist folk där.
-Mist dem? Hur? -Vi vet inte.
-Det finns andar. -Inte det.
Alltså, det är inte idealiskt, men det är den snabbaste vägen.
Vi är sju. Tre av oss har syn.
Jag har klarat mig genom många gånger med mindre.
Hur många gånger?
Två gånger.
Då får du leda vägen.
Visst. Straffa den som kommer med planen.
Hur kunde vi låta häxfinnarna ta sig in här?
De var inte många. Tre eller fyra räckte.
De här var i stort sett försvarslösa civila.
Jag bär skulden.
Maghra.
Jag hade dem i mina händer, färdiga för galgen.
Och jag släppte dem.
Du visade barmhärtighet.
Min barmhärtighet blev hela rådets död.
Min syster hade rätt.
Våld måste mötas med våld.
Jag ska hitta de där häxfinnarna.
De är mördare, och de ska få sona det här.
Överlåt det åt mig, jag ber. Era händer måste förbli rena.
Det är för sent för det.
Ptroo!
Välkommen, rådsdam. Ni kom fort hit.
Jag fick höra att du lyckades förlora en hel bataljon mot en man.
En man du påstod dig ha dödat.
Ja, ja. Baba Voss.
Mitt fel, jag har lärt mig läxan och så vidare.
Men varför prata om gångna misstag
när vi kan tala om hur många soldater du har med.
Sorgligt få. Jag måste vara försiktig.
Tills jag har köpt generalernas lojalitet,
kan jag inte avslöja min del i detta.
Klokt resonerat.
Kanske. Men vi saknar ett regemente.
Kan vi ändå inta Pennsa?
Du underskattar ännu kraften hos mina bomber.
Mitt bekymmer är att ha nog med soldater att placera ut dem.
Soldater behövs inte längre.
Vi har byggt maskiner som kan kasta bomberna långt.
-Har du testat maskinerna? -Du förolämpar mig.
Och de seende barnen?
Hur kan du fortsätta operera utan dem?
Vi hittar dem. Och det finns andra seende i leken.
I väntan på det har vi mer än nog med ammunition
att jämna hela Paya med marken.
Då är det väl bäst att du fortsätter till Pennsa.
Mina soldater är dina.
-Jag tackar för det. -Befälhavare.
Slut leden!
Återvänder du hem?
Ja. Jag har ett imperium i kris att sköta.
Och du har ett kungarike att erövra.
Ha en trygg resa.
Harlan, av alla dåliga idéer är det här den sämsta.
Nåja. Det finns ingen återvändo längre.
Du borde prata med din syster.
Hon sköt på mig med pistol.
Kofun, vet du varför din mor är en mycket bättre drottning än Sibeth?
Nej. För att hon inte är galen?
För att hon har medkänsla.
Jag kunde aldrig vara kung,
för min medkänsla är svagare än min instinkt att strida.
Det kanske krävs för att vara en bra krigare. Jag vet inte.
Men jag vet att du är lik din mor.
Du hade hennes medkänsla och vishet redan som barn.
Du tror att det gör dig mesig, men det gör dig starkare.
Som din mor. Du blir en bra kung.
Va?
Vad pratar du om? Jag ska inte bli kung.
Så talar en sann prins.
Snälla, gå och prata med din syster.
Det lär inte gå.
Det är rätta andan, pojk.
Du.
-Jag lämnar er i fred. -Wren.
-Vi måste prata nån gång. -Måste vi?
Det var inte bara jag. Mamma och pappa ville också få bort det.
Kunskapen som fanns bevarad där kunde ha förändrat världen.
Det vet jag väl. Haniwa, de byggde bomber.
De bygger bomber. Inte vi.
Vi skulle vara annorlunda.
Du var snabb att ta upp pistolen.
Förlåt mig. Det var ett misstag.
Ja, ett rätt stort misstag.
Har inte du gjort misstag, då? Sibeth.
Pappa, vad är det?
Vi är inte ensamma.
Det här jävla stället.
Jag såg nån.
Där är en till.
Det finns fler.
Minst sex stycken.
Vi klarar väl sex. Eller hur?
Hallå!
Vi passerar bara. Vi vill er inget ont.
Men… vi är tungt beväpnade.
De har hundar.
Det där är inte hundar.
Ptro! Jäklar.
Guntar!
Åh! Fan också! Nej!
Fan! Fan!
Helvete.
-Kofun. Är du sårad? -Nej.
Var är Haniwa?
Släpp mig!
Haniwa!
Haniwa.
Baba!
-Var är hon? -De tog henne.
Hon är borta.
Ptro.
Vad är det? Varför stannar vi?
Det är nån på vägen, sir.
Vad är det där?
Avbryt.
Avbryt!
Vilka är ni? Vad vill ni?
Jag söker Tormada.
Jag är Tormada.
Jag gör det.
Släpp mig.
Och vem kan du vara?
Tormada, jag är Sibeth Kane.
Ers Majestät. Vilken ära.
Jag har hört att du är smart.
Nå, var är de där fantastiska vapnen jag har hört så mycket om?
Är det människoben?
Vad är det här?
Jag hörde historier om det när jag var pojke.
En stam som lever som djur. De jagar och äter människor.
Jag har också hört det. Jävla människoätare.
Kannibaler. Vi har läst om såna.
Okej, vad ska vi göra? Vi måste hitta dem.
Vi måste dela på oss och söka igenom området.
Nej, det tar för lång tid. Vi kommer för sent.
Kanske inte. De tog dem levande av en anledning.
Vad menar du?
De håller dem levande för att hålla köttet färskt.
Kofun, du måste rida till Pennsa och hälsa din mor att Tormada kommer.
Nej. Jag går inte. Haniwa behöver mig.
Liksom din son och din mor.
Sitt upp och rid till Pennsa och varna henne.
Wren, följ med mig.
Vi måste rädda henne.
-Remend Skelt. -Vem där?
Tamacti Jun.
Jag hörde om din återkomst från de döda,
men genast upplöser du den armé du har tjänstgjort i.
Jag tjänar drottningen.
Och du har lierat dig
med dem som vill störta henne.
Jag är en enkel smed. Jag är inte lierad med nån.
Nå, i så fall…
…är det dags att du blir det.
Min drottning.
Hallå. Remend, eller hur?
Ers Majestät.
Jag söker några häxfinnare.
Häxfinnarna har upplösts, min drottning.
Vill du verkligen inta den attityden?
Tamacti Jun.
-Var är de? -Jag vet inte! Jag lovar!
Lägg hans hand på bordet.
Det här är ett visselsvärd.
Du har nog aldrig smitt ett sånt.
Det kräver en skicklighet som få besitter.
Klingan är förfinad till nästan omänsklig precision.
Häxfinnarna vi söker slaktade just 12 oskyldiga payaner.
Om vi inte hittar dem, fortsätter de dödandet.
Så, snälla, berätta var de befinner sig.
Jag vägrar.
Jag förstår.
Du kan nog smida svärd även utan det fingret,
men om jag tar din tumme?
Nej, fan!
Nej! De är på murarens upplag.
Det finns ett hus längst bak. Där är de.
Tack.
Jävla kättare! Jag hoppas de skär halsen av dig.
Dig och de oäkta häxbarnen!
Ta hela handen.
Ja. Den här vägen.
Edo brukade spåra så här.
Min far var slavhandlare.
Han lärde oss spåra så här.
Rädda människor lämnar spår.
De gör misstag.
Men de här tingestarna…
…saknar fruktan.
Tappade du spåret?
Hittade du nåt?
De lämnar inga spår.
De är jägare.
Vi låter dem jaga oss.
Kom.
Det är Tamacti Jun. Vi vet att ni är här.
Överhäxfinnaren.
Kommer du för att ansluta dig igen?
Shiloh. Det borde jag ha kunnat gissa.
Det blir inga förhandlingar.
Jag tänker inte förhandla.
De är på taket.
Tillbaka!
Maghra Kane. Var är du?
Här är jag.
Maghra!
Var är resten av er?
Vad planerar ni?
Skulle jag svika min ed till Gud för en kättare som ni?
Ni har ingen auktoritet över dem.
De tjänar en annan drottning nu.
Vilken drottning? Vad pratar du om?
Vet ni inte?
Sibeth och häxfinnarna ska låta gudsdundret regna
över er och era djävulsbarn.
Ni kämpar för ett kungarike ni redan har förlorat.
Bäst att ni dödar mig, Maghra Kane. Annars får ni ångra det.
Du är en häxfinnare som inte längre kan gå.
Du är redan död.
Döda mig, din slyna!
Shiloh.
Tamacti Jun.
Låt mig ha kvar min heder. Döda mig.
Döden måste förtjänas, Shiloh.
Tro mig, jag vet.
Döda mig!
Du är vaken.
Var är vi?
Av lukten att döma är vi i deras hem.
Det luktar som…
Åh, nej.
Vad är det?
De äter människor.
Herregud.
Guntar?
Helvete.
Vi måste ut härifrån.
Ja.
Jag försökte medan du var medvetslös.
De må vara djur, men de är bra på knutar.
De kommer och räddar oss.
Om de kunde spåra oss skulle de vara här redan.
Och de har Pennsa att tänka på.
-Vad menar du? -Det är deras första prioritet.
De måste ta sig hem och varna Maghra.
Min far överger mig inte.
Ens för ett helt kungarikes skull?
Just det. Inte ens för det.
Nåja…
…det är väl en viss tröst att veta
att vi är döda hur som helst.
Du, du.
-Haniwa? -Ja?
Vi har aldrig pratat ordentligt.
Är det här rätt tillfälle?
Förlåt, ska du nånstans?
Okej. Okej.
Bakom dig finns krossat glas en armslängd bort,
men du måste flytta på dig.
-Ja. -Åt vilket håll?
Längre bort. Ja.
En halv armslängd nu. Bara lite till.
-En halv armslängd? -Ja.
Du är nära. Nästan där.
-Längre bort. -Okej.
Jag kommer inte längre. Helvete.
Ja. Du är nära.
-Nästan där. -Okej.
Nu kommer han. Han kommer.
-Var är det? -Var tyst.
Säg det tyst. Var är det?
Han kommer.
Jag har det.
Okej. Helvete.
-Nej! -Helvete.
Lucien, är det du?
Ja, min drottning.
Vi har den trivantiska forskaren.
Ta hit honom.
Jag hör kedjor. Varför är han fjättrad?
För er säkerhet, Ers Majestät.
Så behandlar man inte en ny vän och allierad.
Lossa kedjorna.
-Min drottning. -Genast.
Jag är mycket ledsen, Tormada.
Våra länder har varit fiender så länge att
man inte kan klandra Lucien.
Om våra roller var ombytta hade jag gjort likadant.
Så, Trivantes och Paya är nära ett fredsfördrag,
och ni planerar ett anfall.
Ett fördrag med er syster skulle inte ge mig mycken frid.
Och ni går i krig med bara en handfull soldater.
Jag är lustig på det sättet.
Ja, jag har hört talas om dig.
Dina fantastiska nya vapen…
…som dunder från skyn som sliter jorden i bitar.
En nästan oöverstiglig fördel.
Men du talar väl inte för hela Trivantes?
Inte mer än ni talar för hela Paya, antar jag.
Tormada, jag tror
att du och jag kommer att bli vänner.
Vad förskaffar mig den äran?
Min fiendes fiende är min vän.
Eller rival.
Jag undrar just hur det här kommer att sluta.
Om du är försiktig, kanske du kan behålla huvudet.
Det är jag säker på.
För utan det är mina bomber bara klumpar med gudsben,
till ingen nytta alls för er.
Och utan mina bomber får ni aldrig tillbaka ert kungarike.
Och utan min armé
är ni sårbara för anfall från både Pennsa och Trivantes.
Det låter som en perfekt grund för ett avtal. Eller hur?
Berätta, min drottning, vad är det ni vill ha?
Jag vill återfå min fars kungarike.
Men varför stanna där?
Det finns en hel värld bortom Paya. Det är vad jag vill ha.
När Paya är mitt, kan du använda det som bas för att bygga nya vapen
för att expandera ditt imperium så mycket du vill.
Ni slår mig inte som nån som vill dela saker.
Tja, inte med vem som helst.
Men en make.
En kung.
-Är det ett frieri, Ers Höghet? -Min drottning.
-I så fall accepterar jag. -Vänta.
Tyst, Lucien. Hör du inte att vi pratar?
Ni kan inte på allvar vilja liera er med en trivantier.
Vi kan inte lita på honom.
Du kanske har rätt.
Ge mig ditt svärd.
Ers Majestät?
Nå, Tormada? Kan jag lita på dig?
Det är en risktagning. Det medger jag.
Men ni slår mig som nån som i många år
har finslipat era instinkter om folk.
Det har jag verkligen.
Tack för din tjänstgöring.
Jag har regerat ensam hela mitt liv.
Det är uttröttande.
Ensamt.
Jag har bara aldrig träffat nån som skulle klara av det.
Men du verkar faktiskt kapabel nog.
Det är jag, min drottning. Det är jag.
Harlan.
Det här kan vara vår enda chans.
Du lyckades.
Haniwa.
Här är jag.
Harlan.
Harlan!
Haniwa.
Här är jag.
Okej.
Du kom tillbaka.
Jag gick aldrig.
Jag ville bara hitta nåt tillräckligt tungt att slå den jäveln med.
Okej, vi måste iväg.
-Pappa. -Haniwa.
-Är du sårad? -Nej.
-Haniwa. -Var är Harlan?
Du låter nästan orolig för mig, farsan.
-Harlan. -Åh, nej.
-Åh. Helvete. -Hjälp.
Jag var inte så snabb som jag trodde.
Såret är djupt.
Lugn. Vi kan stoppa blödningen tills vi får honom till en helare.
Haniwa…
Det där var inte de enda av det slaget.
De är fler, och de kommer tillbaka,
så ni måste sätta fart omgående.
Vi lämnar dig inte här, Harlan.
Ni har nog inget val.
Nej.
Det är okej.
Det är bra.
Hör på, jag har varit mig själv närmast länge.
Skönt att få hjälpa en annan nån gång.
-Tack. -Nej, tack själv.
Det här är ju fint, eller hur? Fint.
Lyssna nu på mig.
När du berättar om det här…
…vill jag att du lovar
att verkligen överdriva mitt mod inför en säker död.
Okej?
Ja, Harlan, du var väldigt modig.
Bra. Mycket bra. Berätta det så.
Vänta…
Ge den här till Maghra.
Och hälsa henne att…
…hälsa henne…
…att hon…
Det är okej. Hon vet.
Kom igen, ge er iväg nu.
Att vänta på att jag ska dö är deprimerande.
-Harlan. -Det är okej, Haniwa.
Ge er iväg nu. Gå.
Helvete.
Fan också.
Baba Voss.
Ja, Harlan.
Låt dem inte ta min stad.
Såja.
Jag behövde aldrig kämpa för min krona.
Jag föddes in i monarkin, en drottning utvald av Gud.
Jag bar kronan, men den kändes alltid en aning lätt.
Men nu ska den kronan smidas i krigets flammor.
Och jag ska bli en återfödd drottning, smord med blodet av mina fiender.
Ni har en poets själ, min drottning.
Är vi redo?
Det är vi.
Bra. Då börjar vi.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson