Užtaisyk! Greičiau!
Jūsų didenybe, sučiupome šį vyrą, jojantį per mišką.
Sibete?
Kofunai?
Čia tikrai tu?
Ką tu čia veiki? Kas tai?
Klaupkis prieš karalienę, raganiau.
Ji man ne karalienė.
Vargšas Kofunas. Nuolat atsilieka.
Nors turiu tau padėkot už tai, kad išlaisvinai mane iš sesers pančių.
Tu - išvien su Trivantesu.
Išprotėjai. Jie ketina sunaikinti Pensą.
Ne, tai aš sunaikinsiu Pensą.
Kofunai, neversk manęs manyti,
kad simpatija tau yra mano charakterio silpnybė.
Pražudysi tūkstančius.
Apie tai turėjo pagalvoti Magra prieš vykdydama perversmą.
Tormada, ar mes pasiruošę?
Taip, mano karaliene.
Sibete, prašau, nereikia.
Pirmyn.
Dėmesio!
Laikykis, Kofunai. Tu tikrai nenori šito praleisti.
Patraukite jį.
Kodėl laidoji išdavikų kūnus?
Daugiau nebuvo kam sukalbėti paskutinę maldą už juos.
Aš juos mokiau.
Aš koviausi kartu su jais.
Nesitikėjau, kad nutiks taip.
Jie kėsinosi mus užmušti.
Jie darė tai, kas, pagal jų tikėjimą buvo teisinga.
Jie savo visą gyvenimą paskyrė tarnystei idealui.
Tai mes pakeitėme taisykles.
Eime.
Kaip vyksta pasiruošimo darbai?
Sunkoka ruoštis sutikti nežinomą priešą,
ginkluotą ginklais, kurių nesuprantame.
Bet kariuomenė sutelkta.
Ar tiki Šailou žodžiais,
neva Sibetė susimokė su trivantiečiais?
Raganų medžiotojai nemeluoja. O iš jūsų sesers galima tikėtis visko.
Kokia nauda trivantiečiams iš raganų medžiotojų ar Sibetės?
Jei Tormada atskilo nuo trivantiečių armijos,
jų gretos nėra tokios gausios, kaip manome.
Todėl sąjunga su ja jiems gali būt naudinga.
Karių skaičius nebus svarbus, jei tos bombos tokios, kaip sakė Baba.
Užtaisyta, pone.
Kai prieisim rūmus, įsakysiu batalionams išsirikiuot prie vartų.
Neįleisim tų ginklų į miestą.
Ugnis!
Kas tai?
- Mes pavėlavom. - Ne.
Nieko sau.
Magra!
Tamakti.
Jie prasibrovė pro sienas. Eime.
Ne, jie neprasibrovė.
Jų bombos perskrido sienas. Girdėjau jas skrendant.
Vulfas.
Dar!
Haniva!
Nesustok! Eik!
Magra!
- Magra. - Tėti! Nerandu jos.
- Nesustok, gerai? - Gerai.
- Vulfai! - Čia!
Turim bėgti.
- Čia mes būsim saugūs. - Ne. Eime.
Ugnis!
Ne! Ne!
Sveiki? Kas čia?
Nebijok. Tau niekas negresia.
Kur aš?
Alkenių žemėse.
Alkenių? Tos slaptos genties?
Iš to, kaip sakai, sprendžiu, kad tu - ne vietinė.
Ne.
Iš kur tu?
Iš Šiaurinių kalnų.
Sukorei ilgą kelią.
Kaip aš čia patekau?
O tu neprisimeni?
Prisimenu moterį.
Taip. Peris.
Ji rado tave pasiklydusią sniege ir atvedė į kaimą.
Ji sako, kad nuo kažko bėgi.
Sako, kad gal nepakankamai toli pabėgai.
Haniva, kas?
Rūmai sugriauti. Tėti.
Ką girdi?
Ne!
Magra!
Tuoj, vaikeli. Tėti.
Magra.
Reindžeri, padėk man!
Baba Vosai.
Tamaktis Džunai. Reindžeri, padėk jam.
Ji dar kvėpuoja. Dar kvėpuoja. Magra.
Tormada, pasakyk, kad nenuvylei.
Mano ajuros pranešė, jog pataikyta buvo tiksliai, mano karaliene.
Kofunai. Ką matei?
Tu susprogdinai savo pačios kūdikį.
Jei jis nukentėjo, tai tik per tavo motiną, kurios dėka jis ten atsidūrė,
kaip ir tu atsidūrei čia.
Velniop tave.
Surakinkite jį mano palapinėje.
- Užtaisykit! - Pala, pala.
Duokime mano sesei laiko suvokti padėtį, kurioje ji atsidūrė.
Ir kiek mirčių prišaukė.
Neabejojate?
Suplanavome visus miesto taškus, išskyrėme pagrindines koordinates.
Būk ramus.
Kiek pažįstu savo sesę, tu netrukus vėl galėsi iššauti.
Girdžiu tave,
trokštantį išsivaduoti iš pančių.
Kažkaip jaučiu,
jog būtent tai darai nuo tada, kai tave pažinau -
vaduojiesi iš nematomų tave saistančių pančių.
Išsilaisvinti negali, tačiau nenuleidi rankų.
Regis, myliu tave už šį bruožą.
Tu manęs nemyli. Tu nieko neišmanai apie meilę.
Priešingai.
Mano meilė kaip tik per stipri, per gili.
Todėl leidau sau patikėti, kad Magra manęs nebeišduos.
Jei myli mane, nenužudysi manęs.
Ir sakai, kad aš nieko neišmanau apie meilę?
Vargšas Kofunas.
Prieš metus tu buvai alkenių jaunuolis, paprastas kalnietis.
O dabar tavo akyse žlunga ir kyla karalystės.
Tu dar tiek daug nesupranti.
Aš suprantu tai, jog tu esi žudikė ir išdavikė.
O kuo gi aš skiriuosi nuo tavo motinos?
Ji nuvertė teisėtą karalienę. Ar ji - ne išdavikė?
Man dar būnant Pensoje, ji vykdė mirties bausmes.
Ar ji - ne žudikė?
Išdavikė, žudikė tėra tik žodžiai.
Jų prasmė priklauso nuo to, kurioje pusėje pats esi.
- Tu - Trivanteso pusėje. - Ne.
Aš - Dievės pusėje.
Kuo galima paaiškint tai, jog aš iki šiol gyva po mirties nuosprendžio,
ir netrukus atsikovosiu sostą?
Tavo aklas vaikas buvo pasiųstas Dievės,
kad būtų atidėtas mirties bausmės vykdymas, ir aš galėčiau pabėgti.
Jis - ir tavo vaikas, kad ir kiek tai neigsi.
Jis atliko savo šventą vaidmenį, ir už tai liks atmintyje.
Esi pabaisa.
O tu - raganius.
Gal tave suklaidino tavo motinos
trumpas karaliavimas.
Bet už šios palapinės stovi šimtas raganų medžiotojų,
kurie su džiaugsmu sudegins tave gyvą, kad primintų tau, kas iš tiesų esi.
Aš tik noriu priminti tau, kas pati esi.
Ir kas gi?
Tu esi Vulfo motina.
Jam tavęs reikia.
Sakei, kad jis gimė, kad tave išgelbėtų, tačiau gal jis nepadarė to iki galo?
Jis - tavo sūnus.
Jis - tavo sūnus, Sibete.
Jis - tavo sūnus.
Prašau, atsipeikėk.
Magra.
Prašau, atsipeikėk.
Koks tavo vardas?
Nepasakysi man, kuo esi vardu?
Nenoriu tau meluoti.
Ar tu esi alkenių vadas?
Taip.
Bet tu - ne vietinis.
Tavo akcentas negirdėtas, bet tu - ne kalnietis.
- Ar tave kas vejasi? - Ne.
Sakei, kad nenori meluoti.
Mane vijosi, bet aš slapstausi seniai,
tad nepalikau pėdsakų.
Negali to žinoti.
Galiu.
Pailsėk. Išeisi, kai tik atsistosi ant kojų.
Tai gali užtrukti ilgiau nei manai.
Kodėl?
Aš nėščia.
Ji atsipeikėja.
Magra.
Baba.
Aš čia su Haniva.
Kaip gerai, kad atsipeikėjai.
Buvau išsigandusi.
Sienos tiesiog išsilakstė.
Žinau. Tai - Griaustinio Dievas. Bombos.
Jums nepavyko jų sustabdyti?
Ne.
Vulfas!
Viskas gerai. Jis - čia. Tu jį išgelbėjai.
Kur Kofunas? Kodėl jo čia nėra?
Mes jį išsiuntėme anksčiau, kad tave įspėtų.
Ne, jis negrįžo.
- Kur jis? Gal jis sužeistas? - Mes jį surasim.
Tai mano kaltė.
Mama. Nekalbėk kvailysčių.
Juk tu padarei viską dėl taikos su Trivantesu.
Ne, tai - ne trivantiečių darbas, o Sibetės.
Kaip tai?
Sibetė sudarė sąjungą
tarp sukilusių raganų medžiotojų ir Tormados armijos.
Aš delsiau įvykdyt jai mirties nuosprendį.
Aš palikau raganų medžiotojus gyvus.
Aš sukūriau kariuomenę, kuri mus sunaikins.
Turiu išeiti į lauką.
Palauk. Mama.
Haniva, ką matai?
Trobelės dega. Aplink daugybė žuvusiųjų ir sužeistųjų.
Žmonės šlitinėja
persigandę.
Žinoma, kad jie persigandę. Juk ugnimi lijo.
Ugnies lietus liovėsi.
Kol kas.
Sibetė nori mums parodyti, kad padėtį valdo ji.
Tamakti, tegu karališkoji gvardija imasi gesinti gaisrus
ir padeda sužeistiesiems.
Tuos, kurie dar gali judėti, kuo greičiau evakuokite į Altuną,
kur mes persigrupuosime ir pasiruošime mūšiui.
Turim rasti tavo brolį.
Radome mamą ir Vulfą. Rasime ir Kofuną.
Eikš, mama.
Kofunai! Apgailestauju, jog mūsų iki šiol nesupažindino.
Mes buvom užsiėmę, ką, neabejoju, supratai.
Aš žinau, kas tu toks.
Taip, neabejoju.
Tik noriu pasakyti,
jog kad ir kaip baisiai tau viskas dabar atrodo, tu dar turi išeitį.
Išeitį?
Tavo gebėjimai nebuvo tinkamai įvertinti.
Pajams tu esi raganius.
Trivantiečiams keli pavojų jų respublikai ir man.
Aš žaviuosi tavimi.
Aš suprantu tavo potencialą.
Jei prisijungtum prie manęs...
Tu puolei mūsų žudyti.
Taip, bet tai buvo anksčiau. Padėtis pasikeitė.
Aš juk nežinojau, kad susivienysiu su karaliene Kein.
Ji pasinaudos tavim ir užmuš.
Būtent.
O gal aš ją užmušiu. O gal niekas nieko neužmuš.
Kasdien išaušta nauja diena, Kofunai. Šiandiena gali būt nauja diena tau.
Eik velniop.
Žinoma.
Tavo amžiaus vaikinai mano, kad viską žino.
O iš tiesų jie tiesiog nesugeba suvokti to, ko nežino.
Aš žinau, kad mano tėvas tave nužudys.
Tikrai. Kvailas. Mes turėsime laiko įkrėsti tau proto.
Ko?
Karalienė liepė jį atvesti.
Kam?
Pats jos paklauskite.
Jų stovykla - už 100 širdies dūžių į Rytus.
Kiek kareivių?
Mačiau apie 50.
Kur likusieji?
Ša.
Iš miesto išeiti neįmanoma.
Ar jie veršis?
Nemanau.
Jei jie galės mėtyti bombas, kuriems galams rizikuoti kareiviais?
Sibetė nori susigrąžinti miestą. Kuriems galams jai jį griauti?
Ji galėjo pasiųsti čia daugiau bombų,
tačiau tai, jog mes dar gyvi, reiškia, kad jai reikia nesugriauto miesto.
Vadinas, jai teks pasiųsti čia kariuomenę.
Jei Harlanui su Trovere pavyko įtikinti Trivantesą,
gali būti, jog jie joja čia su pastiprinimu.
Mama. Harlanas žuvo.
Jis žuvo gelbėdamas mane.
Mama...
Jis prašė tau kai ką perduoti.
Raktas?
Nuo ko?
Nežinau. Jis sakė, kad jo gali prireikti.
Haniva?
Kofunai.
Kofunai?
- Tu sveika? - Ar tau viskas gerai?
Taip. Tėti.
Kur buvai?
Sibetė mane sučiupo beveik prie miesto.
Ji pasiuntė žinią.
Žinią?
Taip, mazgais.
Ji nori, kad atsisakytum sosto ir pasiduotum.
Turi nueiti į jos stovyklą viena
ir atiduoti karūną bei karalystę jai.
Ji sako, kad jei netrukus to nepadarysi,
ji pavers Pensą ir visus čia esančius pelenais.
Ji nori ne vien karalystės. Ji dar nori mane nubausti.
- Tu negali eiti. - Mes nesiginčysim, Haniva.
- Žinoma, kad eisiu. - Ji tave užmuš.
Ji užmuš mus ir gyventojus, jei neisiu.
Ji - mano sesuo, ir kad ir kaip jos nekęsčiau,
aš nesugebėjau jos užmušti, kai reikėjo.
Gal jos ranka irgi sudrebės, ir manęs ji neužmuš.
Juk tu tuo netiki.
Tai nesvarbu. Turiu eiti. Neleisiu jai...
- Magra! - Mama!
Peris sako, kad tu nevalgai.
Kodėl negaliu išeiti iš olos? Ar aš - tavo belaisvė?
Kaimiečiai labai įtariai žiūri į svetimus.
Ten tau nėra saugu.
Jei nenori, kad čia būčiau, išeisiu.
Ir kur eisi?
Nepasakei nei savo vardo, nei iš kur esi.
Jei nori, kad mes pasitikėtume tavim, turi pasitikėti mumis.
Gali pasitikėti manim.
Kodėl turėčiau?
Nes aš tave saugojau.
Magra.
- Kas? - Mano vardas Magra.
Magra? Koks čia vardas?
O koks vardas Baba?
Teisingai pastebėta, Magra.
Kodėl saugai mane?
Nes aš kadaise buvau tavo vietoje.
Ir kaip kaimiečiai patikėjo tavim?
Aš nugalėjau jų stipriausią karį.
Vadinasi, man teks nugalėti tave.
Taip.
Mama?
Kaip tu?
Magra.
Man viskas gerai.
Mes visi - čia.
Aš turiu eiti.
Ne. Mes tavęs neišleisim.
Ji užmušt tave akimirksniu, ir mes nieko nelaimėsim.
O kaip Pensa?
Ji sudegins visą miestą vien tam, kad mane įsiutintų.
Aš to neleisiu.
Jei norės, Pensą ji sunaikins nepaisant to, būsi gyva ar ne.
Ar nėra kito būdo evakuoti gyventojus?
- Jų batalionai - prie visų vartų. - Tuomet kausimės.
Vos tik mums pasipriešinus, atlėks bombos.
Bombos atlėks bet kuriuo atveju,
bet mūsų šeimos čia nebus, kai jos atlėks.
Harlanas.
Kas tai?
Jis visuomet trimis žingsniais pirmaudavo.
Jis siaubingai mane nervino.
Nors jis nesiekė mano pasitikėjimo, aš vis tiek juo pasitikėjau.
Jis galėjo gelbėtis, bet jis grįžo manęs.
Gal čia?
- Ne? - Ne.
Jis tave mylėjo.
Aš juo pasinaudojau.
Ir jis žuvo.
Harlanas nepanašus į tą, kuris leistųsi išnaudojamas prieš savo valią.
Kas ten?
- Mama. - Gali atnešti?
Garso lazdelė?
Kas dar yra dėžėj?
Senas žemėlapis.
Panašu į Pensą.
Čia ir yra Pensa, bet...
dar kažkas yra.
Harlanai.
Klastingas niekšeli.
Kas čia?
Tuneliai. Kontrabandininkų tuneliai.
Kur jie veda?
Iš miesto. Eime.
Mano karaliene.
Tormada. Eikš, prisėsk šalia manęs.
Ir ką manote?
Jie jau turėjo gauti mūsų žinią.
Aš neabejoju,
kad netrukus pasiduoti ateis mano sesuo.
O tada visa Paja taps mūsų.
Manau, jog Pensos griuvėsiai pasiųstų jiems kur kas įtaigesnę žinią.
Aš ne tam tiek daug iškenčiau, kad valdyčiau griuvėsius ir lavonus.
Magra pati mums atiduos Pają.
Aš kalbu ne apie Pają.
Trivantesas.
Nenuvertinkite jų galios.
Nenuvertinkite mūsų galios.
Patikėkite, aš nenuvertinu.
Turiu vieną prašymą.
- Jūsų sūnėnas. - Kofunas?
Norėčiau, kad būtumėte pasitarusi su manim prieš jį paleisdama.
Aš netekau likusių Dželamarelo vaikų,
tad jis man būtų labai pravertęs.
Juk suprantate, kad raganų medžiotojai man paklūsta
todėl, jog tiki idėja, kad visi matantys yra raganiai
ir turi būt sudeginti?
Man jo reiktų neilgam.
Aš stengiuos pritaikyti gamybos sistemą neregiams.
Bet kol kas
raganų medžiotojams teks susitaikyti su kai kuriomis išimtimis.
- Raganų medžiotojai gali būt pavojingi. - Aš - irgi.
Jų pusėje Dievė.
Labai tikiuosi, nesupyksite, bet aš netikiu Dieve.
Netikite?
Tikriausiai todėl, kad nesutikote tikrosios.
- Ar teisingai jį skaitai? - Taip.
Visos žymės sutampa.
Parodyk.
Čionai.
Anot žemėlapio, tai turėtų būt čia.
Aš nieko nematau.
Gal žemėlapis netikslus.
Tu nepažinojai Harlano.
Žemėlapis - tikslus.
Sveiki?
Čia nieko nėra.
Aš greit grįšiu.
Nuėjome tuneliu iki galo.
Jis veda mažos olos kalnuose link.
Į Vakarus nuo Pensos.
Jei išeisim dabar, būsime pusiaukelėje į Altuną, kol jie kažką supras.
O kas jiems sutrukdys pristatyt bombas iki Altunos?
Sibetės armija - nedidelė.
Altunoje galėsime persigrupuoti. Surinkti karius.
Ir pasiruošti prieš jiems įsitvirtinant pozicijose,
kaip jie padarė čia.
Nešvaistykime laiko.
Kapitone Gosetai, skubiai sukvieskite miestelėnus.
Daiktų tegu pasiima tik tiek, kiek paneša.
Haniva, jūs su Ren parodykite kapitonui įėjimą, kurį radote.
Kofunai, Tamakti, Reindžeri.
Palikite mus trumpam.
Baba.
Tu nepratarei nė žodžio.
Karalienė - tu. Tu žinai, kas geriau tavo žmonėms.
Taip, aš privalau rūpintis karalyste.
Bet tu - mano vyras. Ir Hanivos bei Kofuno tėvas.
Tu sprendi tai, kas geriausia mums.
Aš nesuprantu.
Mano sesuo persekiojo mus 17 metų.
Ji nesustojo tada, nesustos ir dabar.
Ji nepaliks mūsų šeimos ramybėje.
Ką nori pasakyti?
Tai, kad tu visada buvai teisus.
Išvedę Pensos gyventojus,
mes su Kofunu, Haniva ir Vulfu eisim savo keliu.
Į kalnus, o gal net toliau,
kur vėl galėsime gyventi kaip šeima.
Gal man pasitraukus,
sesuo nelies savo įtūžio Pensai.
Ar neabejoji?
Motina buvau ilgiau nei karaliene.
Ir jei tai, jog renkuosi šeimą, reiškia, jog esu bloga karalienė,
tuomet tai įrodo, kad man ir nereikia ja būti.
Aš nieko nejaučiu.
- Čia. - Sakai, čia?
Čia.
- Čia. Jauti? - Kur? Čia.
Ne. Nieko.
Manau, tu ieškai priežasčių ilgiau mane glostyti.
- Manau, kad tau patinka, kai glostau. - Gal ir taip.
Vis dar nieko nejauti?
Gal jis manęs bijo?
Gal bijo ne kūdikis?
Ką čia kalbi? Kodėl turėčiau bijoti?
Nes nesi turėjęs vaiko.
O šis vaikas, ar jis bus mano?
Ar nori, kad jis būtų tavo?
Tiek pat, kiek noriu tavęs.
Tuomet mes abu - tavo.
Aš tave myliu.
Aš tave myliu, Baba Vosai.
Aš tave myliu, Magra Vos.
Kaip manai, visada bus taip?
O tu bijai, kad nebus?
Bijau dėl vaiko.
Prisiekiu tau, jog mirsiu,
bet neleisiu, kad tau ar mūsų vaikui nutiktų kas bloga.
O mes tave globosime.
Taip.
- Taip, jūs mane globokite. Man to reikia. - Taip.
- Pala. - Kas?
Jauti?
- Štai. - Taip?
- Spardosi. Ir vėl. - Taip.
Koks piktas kūdikis.
Mamos charakteris.
Charakteris? Mano charakteris švelnus. Ką čia šneki?
- Taip, žinoma. - Mano švelnus charakteris. Apie ką tu?
Į save pažiūrėk.
- Tik pažvelk. Įžūlus vaikas. - Įžūlus...
Įžūlus, piktas, kaip ir jo motina.
Tavo šuo dvokia.
Šok.
Ne, čia aš.
Šok, šuneli.
Tau derėtų grįžt namo, bičiuli.
Mano namas susprogdintas, ačiū tau.
- Supranti, ką noriu pasakyt. - Ir tu supranti.
Žmonijos vengiau 20 metų.
Ir jei dabar išgyvensiu,
ateis diena, kai vengsiu jos dar 20 metų.
Bet šiandien - dar ne ta diena.
Po galais, Reindžeri.
Jei tau kas nutiks,
Lu suras mane ir nudės, kol miegosiu.
Ne. Pirma ji tave pažadins, kad viską jaustum.
Aš pats nusprendžiau nulipt nuo kalno.
Galbūt paaiškės, kad tai buvo klaida,
bet dabar mano kardas aštrus.
Mano žolė skalsi, o saulė šildo mano veidą.
Taigi, bet kuriuo atveju,
aš pasiliksiu, kad sužinočiau, kuo baigsis ši istorija.
Ką pasakysi?
Tu per daug prisirūkei.
- Taip, galbūt. - Per daug.
O gal tu rūkai per mažai?
Surinkome visus gyventojus.
Jų kol kas negirdėti.
Tavo balse jaučiu nerimą.
Ar kada mąstėte apie tai, kodėl mes valgom bizonus ir elnius, o ne lokius?
Kai medžiojam bizonus ir elnius, jie bėga nuo mūsų
ir taip tampa pažeidžiami.
Jei medžiosi lokį, jis ims medžioti tave.
Žinoma taisyklė - suvalgo tuos, kurie bėga.
Juk pats sutikai, kad Altunoj bus geriau.
Taip, jei iki jos nusigausim.
Mama, atleisk man.
- Tai mano kaltė. - Kofunai.
- Tai aš kaltas. Aš ją paleidau. - Aš palikau ją gyvą.
Mano mylimieji. Paklausykit.
Haniva.
Jūs - ne tik mano šeima. Jūs - geriausia, ką esu pažinęs.
Aš jaučiu nuolatinę kaltę
dėl alkenių, dėl Ydo, dėl visko, kas buvo iki jūsų.
Kaip sako mano retsykiais išmintingas draugas Reindžeris,
savęs kaltinimas niekam nenaudingas.
Privalu žiūrėti į priekį, o ne atgal.
- Taip. - Ar taip ir darysi?
Tai darytų išmintingas vyras.
Eime, mano mylimieji. Nešdinamės iš čia.
Mama.
Čionai.
Eime, vaikeli. Ne.
- Reikia eiti. - Aš noriu namo.
Negalim grįžt namo. Turime eiti.
- Ne, aš nenoriu. - Bela, prašau.
Atsiprašau. Tavo vardas Bela?
- Taip. - Nuostabus vardas.
Mano vardas Magra.
Mano karaliene.
- Ar tu bijai, Bela? - Taip.
Aš irgi.
Bet aš turiu kai ką, kas man padeda.
Paliesk.
Tai - garso lazdelė.
Ir ne šiaip garso lazdelė.
Tai - karalienės garso lazdelė.
Paklausyk.
Ieškojau, kam galėčiau patikėti ją saugoti.
- Kaip manai, galėtum ją pasaugot? - Taip.
Puiku.
Padėk man, panešk ją iki tunelio galo.
Jei tau bus baisu, trinktelėk ją į sieną
ir paklausyk garso.
Ir nepamiršk, kad esi karalienės patikėtinė.
Gerai?
Dabar eik, drąsuole.
- Magra. - Taip.
Mano meile.
Esi tikra karalienė, mano meile.
Savo tautai. Ir man.
Eime.
Tokiu greičiu eidami, eisim dar vieną dieną.
Eisime tokiu greičiau, kokiu eis lėčiausias mūsų pilietis.
Baba Vosai, gal stok į galą?
Baba!
Baba?
- Kur jis? - Jis dar prieš akimirką buvo čia.
Stokite!
Haniva!
Baba?
- Kur jis? - Baba?
Nežinau.
Tėti!
Galbūt jis grįžo padėti atsilikėliams?
- Pasiųsiu pas jį žvalgus. - Ne.
Jie jo neras.
Kaip tai? Ką jis tau pasakė?
Nieko, nes žinojo, kad būčiau jį sulaikiusi.
Jūsų tėvą pažįstu geriau nei save, kaip ir jūs.
Jis grįžo.
- Ką? - Kurių galų?
Jis vienas visos armijos neįveiks.
Jis nuėjo užmušt mano sesers.
Tu tikrai per daug rūkai.
Nieko panašaus.
Kur išsiruošei?
Užmušiu tą demoniškąją karalienę ir išpjausiu jos širdį.
Skamba siaubingai.
Galima ir man kartu?
Žinoma.
Saugokis vilkų, Baba Vosai.
Vilkai - tai mes, po velnių.
Žinoma.
Išvertė Egidija Namavičė