Nenechám ho jít samotného.
Pozdě. Touhle dobou už tam bude.
Tak ho s Kofunem a Wren doženeme.
I když Sibeth zabije, jak odtamtud chce vyváznout?
Nemyslí si, že vyvázne.
- Musíme tam jít. - Ano.
Ne. V tomhle tunelu máme úplně všechny obyvatele Pennsy
a nejsme ani zdaleka u jeho konce.
Jestli zas začne vrhat ten Božský hrom, může se tu z toho stát masový hrob.
Čas bojovat byl, ale už pominul.
Ale můj otec bojuje.
Tak doufejme, že to dělá hodně nenápadně.
Dáš si?
Ne, díky.
Zbyde víc na mě.
Takže, máme konkrétní plán?
Najít královnu a zabít ji.
To je spíš cíl než plán.
Tímhle lidi vyděsíš.
Lidi se mě děsí už tak.
Ano, to věřím.
- Ty ale ne. - Neber si to osobně.
Já se zkrátka lidí nebojím jako ostatní.
A proč?
Nejsi zrovna mohutný.
Ne. Vlastně jsem býval ze všech nejmenší.
Zato ale ze všech nejchytřejší.
Dost, abych věděl, že k moci vedou i jiné cesty.
Edo Voss byl obr, ale právě proto uvažoval příliš přízemně.
Chtěl vidomé využít, aby jeho vojsko naváděli.
Ani nepomyslel na to, že dokážou číst v knihách našich předků.
Odhalit poznání, které by dokázalo změnit podobu válčení.
Celý život jsem zasvětil hledání síly,
která by nevycházela z toho, jak silně dokážeš máchat mečem.
A teď jsem tady, sedím naproti tobě.
Schopen ničit celá města bez armády.
O něčem takovém se Edovi ani nesnilo.
Což mi připomíná…
Teď už se nám asi měla ozvat Maghra.
Kdy budeme moci předpokládat, že zvolila jiný plán?
Maghra nic nerozhodne rychle.
Rodina ji jistě přesvědčuje k boji. Ale zvrácený smysl pro čest jí nedovolí
odolat myšlence obětovat život za svůj lid.
Když to říkáš.
Tormado.
Ano?
Nech bomby nachystané, kdyby něco.
To mám vždy, má královno.
Měla bych se jí postavit já, ne on.
Tvá oběť by nám nic nepřinesla a tvůj lid by zůstal bez královny.
Tak musím obětovat manžela?
- Jestli to jinak nejde, tak ano. - Ne.
Maghro. Vytrvej. Vytrvej až do konce.
Právě tahle chvíle
je dost možná chvíle, pro kterou ses narodila.
Ať řeka proudí,
ať všichni snílci
pozvednou národ.
Nechť přijde
nový Jeruzalém.
Stříbrná města vzkvétají,
rozednívá se,
ulice, jež je vedou,
a sirény je přivolávají
písní.
Vše je
snadno k mání.
Chvěju se, třesu.
Ó,
srdce se mi rozskočí.
Jdeme až na dřeň,
běžíme po vodě,
prodíráme se mlhou.
Synové a dcery.
Ať řeka proudí,
ať všichni snílci
burcují národ.
Nechť přijde
nový Jeruzalém.
To je její stan. Cítím ji.
No tak kde je?
- Královno. - Volals.
Ayuro, pověz, co slyšíš.
Nic.
Nic?
Žádné hlasy. Žádné nástroje.
Žádné prskání pánví ani plápolání ohně v ohništích.
Žádný dětský pláč.
Jen tlumené dupání spousty nohou.
Tlumené?
Tlumené zemí.
Jsou v podzemí.
- Ukrývají se. - Ne. Oni jdou.
Tunel.
Našli cestu ven.
Máš je nachystané?
- Mám, má královno. - Hoďte na ně bomby.
- Zabijte je! - Pal!
Pal!
To ne.
Do hajzlu.
Pojď.
- Zjistila to. - Ano. Pokračujte v chůzi!
Řekl jsem, ať jdete!
Slyšíš něco?
Ne.
Nepřestávejte.
Pal!
Obrat o deset stupňů! Stejná vzdálenost!
Nahlaste stav!
- Připraveno! - Připraveno!
Pal!
Stát!
- Kofune? - Počkejte tu.
Kofune.
Zastavili jsme je.
Výborně.
Zasáhněte je znovu.
Kofune?
Jo?
Utíkej! Běž!
Kofune!
Myslíš, že to někdo zaslechl?
- Kdo tam? - Kapitáne?
Jsou mezi námi!
- Nový plán? - Nový plán.
Boj!
Kofune!
Kofune.
- Jsi v pořádku? - Jo. Nic zlomenýho.
- Určitě? - Co Wolffe?
Je v pořádku.
Dál už jít nemůžeme.
Tady zůstat nemůžeme. Pohřbí nás zaživa.
Nahoře dál dopadají její bomby.
Jestli zbývá zvolit si způsob úmrtí,
radši budu bojovat za naši zemi než se schovávat pod ní.
Souhlasím.
Já taky.
- Pane generále. - Co je?
- Souboj. Uvnitř tábora. - Věrostrážci?
Ani věrostrážci, ani Trivanťané.
Dva muži. Jeden z nich je hodně veliký.
Baba Voss.
Pronikli do tábora.
Spusťte poplach! Narušitelé v táboře!
Narušitelé v táboře! Narušitelé!
Narušitelé! Narušitelé v táboře!
Nasrat. Jednou to přijít muselo.
Prošli tudy. Jdeme.
Babo, jseš mrtvej?
Ne.
- Já taky ne. - Jdeme k bombám.
Nechceš vstát?
Dej mi chvilku. Je to děsná hrouda.
Maghra.
- Proč by přišla teď? - Zastavte útok.
Nesplnila tvé podmínky.
Moje sestra je prostá a stejně tak předvídatelná.
Nedokázala zachránit svůj lid.
Teď obětuje sebe, aby zachránila, co z něj zbylo.
Měli bychom pokračovat v útoku. Pořád mají armádu.
A za pár okamžiků té armádě budeme velet my.
- Jak můžeš věřit… - Tormado.
Byl jsi ve mně a podrobil sis město bombami.
Řekla bych, že máš dobrý den. Nepokaz si ho.
Zastavit!
Poručíku Mossi! Každý volný voják ať v táboře hledá narušitele!
Ano, pane.
Slyšeli jste. Rozptýlit.
Maghro.
Jsem moc ráda, že ses rozhodla přijmout mé pozvání.
Jen mě mrzí, že to došlo tak daleko.
Doopravdy?
Myslíš, že jednám chybně, ale já se, stejně jako ty,
jen snažím dělat, co považuju za správné.
Zabíjením nevinných civilistů?
Nezajídá už se ti někdy ta tvá bohorovnost?
- Já tě chránila. - Tys mě zradila.
Abych ochránila všechny ostatní.
A zase ta stará písnička.
Sibeth.
Ráda bych ti připomněla, že ses mě pokusila svrhnout už dřív.
A teď jsi to zkusila zase.
A v obou případech
tě hrozivé následky tvých povstání zřejmě tak nějak překvapily.
Zajímalo by mě, co tě donutí pochopit, že nejsi
a nikdy nebudeš královnou.
Já jí nikdy být nechtěla.
Tomu snad ani jedna z nás nevěří.
Nestačilo ti, že jsi byla to oblíbenější dítě.
Musela jsi mít všechno, co bylo moje.
Tady nejde o nás.
- Fakt? - Sibeth.
Můžeme to napravit.
Pořád ještě by mohl každý získat, co chce.
Já už mám, co chci.
Ty mě nezabiješ.
Možná mě nenávidíš, ale já vím, že mě pořád miluješ.
Tys nikdy netrpěla nedostatkem sebedůvěry.
Stále jsi ta sestra, již celý život miluju.
Která mi splétala vlasy.
Která mi vyráběla loutky.
Která si mě brala do postele, když hřmělo.
Moje sestra.
Která mi zpívala ukolébavku v noc, kdy matka umřela.
Jíž nikdy nedošla trpělivost.
Jež jedinkrát nepustila mou ruku.
Hvězdy září nad tebou na orbitě,
noční vánek zas šeptá: „Miluji tě.“
Ptáky na platanu slyším zpívat:
„Sen nech si o mně zdát.“
Stejně tě musím zabít.
Jinak to nejde.
Já vím. Já vím.
Je to vyřízeno, má královno?
Já nejsem vaše královna!
Zabte ji.
- Maghro! - Tamacti.
Seřadit!
- Tamacti. - Jsem přímo za tebou.
Připravit! A!
- Chtěls přeci boj. - To teda chtěl.
- Kofune! - Tady.
Pohyb!
Pokračujte v útoku!
Vypalte ty bomby! Do hajzlu, srovnejte to město se zemí!
Tormado.
- Tormado! - Babo Vossi!
Doufal jsem, že tě potkám.
Tati!
Zastavte je!
Babo Vossi! Jsi pořád mezi námi?
- Neudělám stejnou chybu dvakrát. - Tormado!
Ne! Ne! Ne!
Sakra!
Kurva!
Tati!
Kde jsi zraněný?
Nic mi není.
Nechoď za mnou.
- Kam jdeš? - Ukončit to.
Tati, nemůžeš tam jít. Jsi vážně raněný.
Nechoď za mnou.
- Zůstanu s tebou. - Ne. Musíš zůstat tady.
Musíš mě chránit svými šípy jako vždycky.
Haniwo.
Miluju tě.
Podívej se na mě. Miluju tě.
Pamatuj, co jsem tě učil.
Já jsem Baba Voss.
Maghro.
Babo.
Vidím tě.
Tati!
Tati.
Každé ráno se teď procházím okolo obchodů a domů.
Slyším ty rodiny uvnitř.
Povídat si. Spát.
Smát se. Plakat.
Když je poslouchám,
přijdu si jako matka, co se v noci vzbudí, aby se ujistila, že její děťátko dýchá.
Ve skutečnosti nechodím ven poslouchat je.
Jsi to ty, koho hledám.
Nějakou tvou poslední ozvěnu, co se odráží mezi horami.
Zanechals po sobě nesmírnou prázdnotu,
která mě každé ráno budí a nutí mě vyjít ven.
Nic z tohohle jsi nikdy nechtěl.
Já to vím.
A každý den přemýšlím o tom, co ti sebrali.
Co jsem ti sebrala já…
ve službě téhle koruně, o níž ani nevím jistě, zda si ji zasloužím.
Tvé děti tvou nepřítomnost pociťují stejně silně jako já.
Ale jejich budoucnost, za jejíž zajištění jsi položil život,
jim skýtá nekonečné možnosti.
Tvá dcera šla ve šlépějích své matky
a vzala si Trivanťanku.
Dvě vidomé ženy na společné cestě tímto světem.
Nebude to snadné a mám o ně obavy.
Ale když mluví, slyším v jejich hlase lásku.
A těší mě vědomí, že naše Haniwa takovou lásku našla.
Kofun si čím dál víc užívá roli otce.
A já vím, že když teď má syna, nemine den,
aby nemyslel na vlastního otce.
Mě nějak přitahuje tohle příšerné místo…
jehož zuhelnatělá půda uchovává ostatky mé sestry i mého manžela.
A nevím, jak by z téhle spálené, zničené země mohlo cokoli znovu vyrůst.
Nevím, kam odejdeme, když zemřeme.
Ale ať jsi kdekoli,
doufám, žes konečně našel ten klid, co ses tak horlivě snažil najít v životě.
Pro sebe i pro nás všechny.
A doufám, že mi dokážeš odpustit.
Nikdo nepopírá, že Paye vděčíme za porážku Tormady a zničení jeho zbraní.
Já sama jsem taktak unikla jeho útoku na naši vládu.
Tuto ani žádnou jinou dohodu ale nemůžeme podepsat
s národem, jenž poskytne útočiště vidomým.
Právě jsme všichni byli svědky ničivé síly zraku.
Postoj trivantského lidu je takový,
že zrak zkrátka představuje přílišné riziko pro nás všechny.
Vašemu postoji rozumím.
Ale Tormadovy bomby nevytvořil zrak,
nýbrž Tormadovo kruté zneužívání vidomých dětí,
které měly přístup k poznání předků.
A právě tohle ničivé poznání, ne zrak jako takový, musí být nezákonné.
Vidomí vždy budou klíčem k tomuto poznání.
A vždy budou existovat lidé jako Tormada,
kteří je budou chtít zneužít.
Jsou tu s námi tři vidomí lidé,
kteří se všichni výrazně podíleli na porážce Tormady
- a zničení jeho bomb. - Ano.
A jak jsme řekli dříve, udělíme jim amnestii.
Nač máme potřebovat amnestii?
Neprovedli jsme nic zlého.
Naopak nebýt nás, Tormada by právě bombardoval vaše město.
Haniwo, teď není vhodná chvíle.
- Ne? A kdy bude? - Princezno!
Asi jste zapomněla, s kým mluvíte.
To vy jste asi zapomněla.
- Paní velvyslankyně, omlouvám se… - Zrak se nenavrací! Už tady je.
A na vašem místě bych byla vděčná, že vám nabízíme mír.
Věřte mi totiž, že nás za nepřítele nechcete.
- To byla výhrůžka? - Jistěže ne…
Paní velvyslankyně, omlouvám se. Musíte pochopit,
že mě i sestru celý život pronásledovali čistě kvůli tomu, jak jsme se narodili.
Představa, že já nebo mně podobní jsme hrozbou nevidomým,
vychází pouze z pověrčivosti a ze strachu,
ne z mojí skutečné podstaty.
Protože moje podstata nijak nesouvisí s tím, že vidím.
Jsem syn.
Jsem otec.
Jsem Payan.
Ale především jsem váš mírový partner.
Takže prosím. Můžeme pokračovat?
Nu dobrá.
Haniwo.
Tak.
Přistoupila na to?
Svolili k dalším rozhovorům.
Ale pro teď?
Nemá na vybranou.
Musí myslet na království. Nemůžeme si dovolit další válku.
Slíbila, že nás ochrání.
Musí chránit celé království. A my taky, coby princ a princezna.
Snad si fakt nemyslíš, že tu budeš králem?
Jeden z nás po mámě nastoupí.
Lid Payi nikdy nepřipustí vidomého krále.
A i kdyby ano, nedovolí to Trivanťané.
Slyšels, co tam říkali.
Král ani královna nebudeme. Chtějí se nás úplně zbavit!
- Proč jsi tak naštvaná? - A proč ty ne?
Nikdy sem nebudeme patřit.
Tohle není náš svět.
Tady je moje rodina.
Tady vychovám svého syna.
Vždy bude žít v jiném světě než ty.
Moje děti mi nikdy neodpustí.
Zachránilas tisíce životů, včetně těch jejich.
Položila jsi základ skutečného dialogu s Trivanty.
Ale zrak je znovu zakázaný.
Když jsem byl malý, můj otec chodíval na lososy.
Každý podzim mě bral k řece a rybařili jsme.
Prvních pár dní jsme obvykle nechytli nic.
Pak jsme jednoho dne chytili jednoho.
Dva.
Sotva dost pro rodinu.
Ale dost, abychom věděli, že nazítří přijdou další.
Pět lososů, deset lososů.
Záhy se celá řeka lososy jen hemžila.
Zrak se navrací.
My dva jsme potkali prvních pár ryb plavajících proti proudu.
Přijdou další.
Někteří už jsou nepochybně tady.
Další budou následovat.
Žádný zákon, žádné náboženství to nezastaví.
Jak se s tím rozhodneme zacházet uvnitř našich hranic, je naše věc.
Trivanťané dali své stanovisko najevo dost jasně.
Politici, co se řídí pravidly, o nichž nic nevědí.
Válka o zrak bude probíhat,
ovšem ne mezi Payou a Trivanty, ale uvnitř měst.
V rodinách.
V našich srdcích.
Bez ohledu na to si příroda poradí.
Jako vždy.
No…
Ty ses s tím zřejmě vyrovnal po svém.
Jedinou výhodou toho, že jsem se v životě
tak šeredně mýlil, je to, že se mi snáz přijímají nové myšlenky.
Je z ní cítit smrt.
Myslím, že Baba věděl, že zemře v boji.
Jednou mi řekl,
že smrt si musíš zasloužit úplně stejně jako život.
Svým posledním činem porazil celou armádu.
A tím nás všechny zachránil.
Svou smrt si plně zasloužil.
Zníš kapku závistivě.
Možná.
Ale dokud ještě budu brázdit tuhle zem,
vynasnažím se tě chránit před problémy.
Bez tebe bych byla ztracená, Tamacti.
Jak nesmírně smutné pro nás oba.
Schází mi, Rangere.
Baba byl obří muž,
takže je pochopitelné, že v prostoru, který vyplňoval, zůstala obří díra.
Víš, Baba umřel pro tebe.
Pro nás všechny.
Jenže nesmíš mít na paměti, že pro tebe umřel,
ale že pro tebe žil.
Kdyby tu byl, tohle by řekl.
Prý přijela Lu.
Ano.
Ano, zítra vyrážíme domů.
Můžete tu klidně zůstat.
Díky, ale my s Lu
nemáme rádi davy ani lidi, chápeš, davy lidí.
No tak vám můžu dát koně.
To ne.
Vlci by ho akorát sežrali.
Haniwo!
Charlotte?
Haniwo!
Charlotte!
Ahoj.
Nevěděla jsem, jestli se vrátíš.
Nevrátila jsem se. Každopádně ne nadlouho.
Jen chci vědět, že jsi v pořádku.
Baby je mi moc líto.
A prý jste se s Wren vzaly. Z toho mám velkou radost.
Nevím, jestli mám nejdřív mluvit o tom smutném
a pak o tom veselém, nebo naopak. Nebo o tom možná nechceš mluvit vůbec.
Jak to dopadlo s Kompasem? Jak se mají Sheva a děti?
Dětem se daří skvěle. Sheva mě asi moc ráda nemá.
Ale já ji taky ne, takže to se nějak vyřeší.
No jo. Chtěla, ať ti dám tohle.
Prý budeš vědět, co to je.
Přeje ti šťastnou cestu.
Takže… předpokládám, že někam jedeš.
Půjdeš s námi?
Tentokrát ne.
Ale těší mě, žes mě požádala.
Kdo mi zajistí bezpečí?
Na to teď máš Wren.
A ona má tebe.
Mě potřebují v Kompasu.
Jerlamarelovy děti nám dají zabrat a…
Mám pocit, že přijdou další.
Mají v tobě štěstí.
To pověz jim.
Sráči mrňaví.
Buď tam opatrná.
Ty taky.
Děkuju.
Bylo mi potěšením.
Já nebrečím.
Přijdeš mě vyhledat?
Ty jsi tu vidomá.
Přijď vyhledat ty mě.
Určitě se nechceš rozloučit?
Nedopadlo by to dobře.
Zas se s nimi shledám.
Ochlazuje se.
Zanedlouho přijde zima.
Už to bude rok a Haniwa se pořád neozvala.
Asi ještě potrvá, než se ozve.
Myslíš někdy na Alkenny?
Každý den.
Jen my čtyři, pořád pospolu.
Určitě nám občas byla zima, ale v mých vzpomínkách je pořád teplo.
Když jsem se stala královnou, myslela jsem,
že nám tohle dokážu zajistit.
Ale co jsme vyšli hledat levandulovou cestu,
už jsme tou rodinou nikdy znovu být nemohli.
Ne.
Ale my jsme pořád rodina.
S radou ti to jde dobře.
Získal sis jejich důvěru.
Možná… ses pro to narodil.
Podle Haniwy království nikdy nepřijme vidomého krále.
Co myslíš ty?
Vím, co by řekl táta.
„Mysli jako slepec. Tvé oči tě zrazují.“
Myslím, že mě oči skutečně zradily.
A zradí mě znovu.
Co tím chceš říct?
Má matka je královna.
Otec zemřel při záchraně tohoto království.
Jestli to nebyl můj lid předtím, tak teď je.
Nemůžu naplno sloužit lidu ani svému synovi,
pokud vnímám svět jinak než oni.
Říkám, že už jsem viděl dost.
Chci žít ve stejném světě jako můj syn.
Chci slyšet i cítit to, co on.
Kofune.
Není cesty zpět.
Musel by sis být naprosto jistý.
Já jsem.
Dorazily jste.
Vy nás znáte?
Ne. Ještě ne.
Ale jsem moc ráda, že jste nás našly.
A jak si jistě dovedete představit,
všichni tu mají podobnou minulost jako vy.
Já jsem Michaela. A vy?
Haniwa.
Wren.
Vítejte, Haniwo a Wren.
Tak tam jen tak nestůjte. Pojďte se se všemi seznámit.
Vítejte.
Zdravím.
Ahoj. Ráda tě vidím.
Ahoj.
Překlad titulků: Jiří Sailer