Jeg kan ikke lade ham gå alene ind.
Det er for sent. Han er allerede nået frem.
Så følger vi efter. Kofun, Wren og jeg kan indhente ham.
Selv hvis han får dræbt Sibeth, hvordan vil han så slippe ud?
Han regner ikke med at slippe ud.
-Vi må af sted. -Ja.
Nej.
Vi har hele Pennsas befolkning her i tunnelen...
...og vi er stadig langt fra udgangen.
Hvis hun fyrer mere gudetorden mod os,
kan stedet ende som en massegrav.
Der var en tid til at kæmpe, og den tid er forbi nu.
Men min far kæmper.
Så lad os håbe, han gør det meget stille.
Vil du have et?
Nej tak.
Så er der mere til mig.
Har vi egentlig en reel plan?
Find dronningen og dræb hende.
Det er mere et mål end en plan.
Du gør folk bange med den.
Folk er allerede bange for mig.
Ja, det er de vel.
-Men det er du ikke. -Du må ikke tage det personligt.
Jeg frygter bare ikke mennesker, som andre gør.
Hvordan kan det være?
Du er ikke en særlig stor mand.
Nej. Jeg var faktisk den mindste i kuldet.
Men jeg var klogere end alle andre.
Klog nok til at vide, at der var andre veje til magten.
Edo Voss var en kæmpestor mand,
men det fik ham til at tænke småt.
Han ville lade sine hære føre af de seende.
Det faldt ham ikke ind, at de kunne læse vore forfædres bøger
og få adgang til viden, der kunne vende op og ned på al krigsførelse.
Hele mit liv har jeg ledt efter en magt,
der ikke udsprang af, hvor kraftfuldt man kunne svinge et sværd.
Nu sidder jeg så her i selskab med dig...
...og er i stand til at jævne byer med jorden uden en hær.
Det er mere, end Edo overhovedet drømte om.
Det minder mig om noget.
Vi burde have hørt fra Maghra nu.
Hvornår skal vi gå ud fra, at hun har lagt andre planer?
Maghra beslutter sig aldrig hurtigt.
Familien opfordrer til at tage kampen op.
Men hendes forskruede dydighed vil ikke kunne modstå,
at hun skal ofre sit eget liv for folkets skyld.
Hvis du siger det.
Tormada.
Ja.
Klargør for en sikkerheds skyld dine bomber.
De er altid klar, min dronning.
-Det er mig, der burde stå over for hende. -Dit offer vil ikke hjælpe os.
Folket vil stå uden dronning.
Så jeg skal opgive min mand?
Ja, hvis det er konsekvensen.
Nej.
Maghra. Hold ud.
Dette øjeblik her og nu...
...kan være det øjeblik, du er født til.
Det er hendes telt. Jeg kan lugte hende.
Hvor er hun så?
-Min dronning. -Du sendte bud efter mig.
Ayura, sig, hvad du kan høre.
Ingenting.
Ingenting?
Ingen stemmer. Intet værktøj.
Ingen syden eller knitren fra pander eller bål.
Ingen grædende spædbørn. Kun den dæmpede lyd af mange fødder.
Dæmpede?
Dæmpet af jorden.
De er under jorden.
-I skjul. -Nej, de går.
-En tunnel. -De har fundet en udvej.
-Har du dem klar? -Ja, min dronning.
Bomb dem.
-Dræb dem! -Fyr!
Fyr!
Åh nej.
Fuck.
Kom.
-Hun ved det. -Ja.
Videre!
Videre, sagde jeg!
Er der noget?
Nej.
Fortsæt.
Fyr!
Drej ti grader! Samme afstand!
Giv ordren!
-Klar! -Klar!
Fyr!
Stop!
-Kofun? -Vent her.
Kofun.
Vi har stoppet dem.
Glimrende.
Ram dem igen.
Kofun?
Ja?
Flygt!
Kofun!
Var der mon nogen, der hørte det, Baba?
-Hvem der? -Kaptajn?
De er mellem os!
-Ny plan? -Ny plan.
Kæmp!
Kofun!
Kofun.
Er du uskadt?
Jeg har ikke brækket noget.
-Er du sikker? -Er Wolffe okay?
Ja.
Vi kan ikke gå videre.
Vi kan ikke blive her. Vi bliver begravet levende.
Hendes bomber falder stadig deroppe.
Hvis vi kun kan vælge, hvordan vi skal dø...
...vil jeg hellere dø i kamp for vores land end gemme mig under det.
Enig.
Også jeg.
-General. -Hvad?
-Der kæmpes. I lejren. -Heksejægere?
Ikke heksejægere og ikke trivantianere.
To mænd. Den ene er meget stor.
Baba Voss.
De har infiltreret lejren.
Slå alarm! Der er fjender i lejren!
Der er fjender i lejren!
Fjender! Der er fjender i lejren!
Skide være med det. Det måtte jo ske før eller siden.
De har været her. Kom så.
Baba, er du død?
Nej.
-Det er jeg heller ikke. -Gå mod bomberne.
Kommer du op?
Giv mig lige et øjeblik. Han er en stor skiderik.
Maghra.
-Hvorfor kommer hun dog nu? -Stop angrebet.
-Hun har ikke accepteret dine betingelser. -Min søster er enfoldig og forudsigelig.
Hun kunne ikke redde sit folk og ofrer nu sig selv for at redde resterne af dem.
Vi bør fortsætte angrebet. De har stadig en hær.
Og om et øjeblik er den hær under vores kommando.
-Hvordan kan du stole på... -Tormada.
Du har været inde i mig, og du har bombet en by til underkastelse.
Det er en god dag for dig. Ødelæg den nu ikke.
Hold inde!
Løjtnant Moss!
Alle ledige soldater skal gennemsøge lejren for fjender!
Javel.
I hørte ham. Spred jer.
Maghra.
Jeg er glad for, at du har valgt at tage imod min invitation.
Jeg er bare ked af, at det kom så vidt.
Er du?
Jeg ved godt, at du synes, jeg er galt på den, men ligesom dig...
...prøver jeg bare at gøre det, jeg finder rigtigt.
Ved at dræbe uskyldige borgere?
Bliver du aldrig træt af at være så selvretfærdig?
-Jeg beskyttede dig. -Du forrådte mig.
For at beskytte alle andre.
Og nu kører vi bare rundt og rundt i ring.
Sibeth.
Husk på, at du prøvede at omstyrte mig, da du var yngre, og nu prøvede du igen.
Begge gange er de frygtelige følger af dit oprør tilsyneladende kommet bag på dig.
Gad vide, hvad der skal til, før du forstår, at du ikke er...
...og aldrig bliver dronning.
Jeg ønskede ikke at være dronning.
Det er der vist ingen af os, der tror på.
Det var ikke nok for dig at være familiens øjesten.
-Du ville have alt det, jeg havde. -Det handler ikke om os.
-Gør det ikke? -Sibeth.
Vi kan ordne det her.
Der er stadig en chance for, at alle kan få det, de gerne vil have.
Jeg har allerede det, jeg vil have.
Du dræber mig ikke.
Måske hader du mig, men jeg ved, at du stadig elsker mig.
Du har aldrig manglet selvtillid.
Du er stadig den søster, som jeg har elsket hele mit liv.
Som flettede mit hår.
Som lavede dukker til mig.
Som jeg puttede hos, når det tordnede.
Min søster.
Som sang mig i søvn den nat, mor døde.
Med uendelig tålmodighed.
Som aldrig gav slip på min hånd.
Jeg er stadig nødt til at dræbe dig.
Der er ingen andre muligheder.
Det ved jeg godt.
Er det sket, min dronning?
Jeg er ikke din dronning!
Dræb hende.
-Maghra! -Tamacti.
Formation!
-Tamacti. -Jeg er lige her,
Klar! Og!
-Du ville jo gerne i kamp. -Ja.
-Kofun! -Her.
Ryk ud!
Genoptag angrebet!
Affyr bomberne! Jævn for helvede byen med jorden!
Tormada.
-Tormada! -Baba Voss!
Jeg håbede, jeg stødte på dig.
Far!
Stop dem!
Baba Voss! Er du stadig iblandt os?
-Jeg begår ikke den samme fejl to gange. -Tormada!
Nej!
Hold da kæft!
Fuck!
Far!
Hvor er du såret?
Jeg har det fint.
Lad være med at følge efter mig.
-Hvor skal du hen? -Jeg vil afslutte det her.
Far, det kan du ikke. Du er for hårdt såret.
Følg ikke efter mig.
-Jeg går med dig. -Nej. Du skal blive her.
Du skal dække mig med dine pile, som du altid har gjort.
Haniwa.
Jeg elsker dig.
Se på mig. Jeg elsker dig.
Husk, hvad jeg har lært dig.
Jeg er Baba Voss.
Maghra.
Baba.
Jeg ser dig.
Far!
Far.
Hver morgen går jeg nu forbi butikkerne og boligerne.
Jeg kan høre familierne derinde.
De taler. Sover.
Griner. Græder.
Når jeg lytter til dem,
føler jeg mig som en mor, der vågner for at sikre sig, at barnet trækker vejret.
Jeg ved godt, at jeg ikke er derude for at høre dem.
Det er dig, jeg leder efter.
Et sidste ekko af dig, der giver genlyd mellem bjergene.
Du har efterladt dig et enormt tomrum...
...der vækker mig hver morgen og tvinger mig ud.
Du ønskede aldrig noget af det her.
Det ved jeg godt.
Og hver eneste dag tænker jeg på det, der blev taget fra dig.
Det, jeg tog fra dig.
I kronens tjeneste. Den krone, jeg end ikke er sikker på, jeg fortjener.
Dine børn er lige så mærkede af dit fravær, som jeg er.
Men deres fremtid, som du gav dit liv for at sikre,
ligger vidt åben foran dem med uendelige muligheder.
Din datter er gået i sin mors fodspor og har giftet sig med en trivantianer.
To seende kvinder, der lever deres eget liv.
Det bliver ikke let, og jeg er bekymret for dem.
Men jeg kan høre kærligheden i deres stemmer.
Og det varmer mit hjerte, at vores Haniwa har fundet kærligheden.
Kofun vænner sig til rollen som far.
Og jeg ved, at når han har en søn, vil der ikke gå en dag,
hvor han ikke tænker på sin egen far.
Jeg føler mig draget mod dette frygtelige sted...
...hvor både min søsters og min mands jordiske rester ligger i den brændte jord.
Jeg spekulerer på, hvordan noget skal kunne gro i den afbrændte, ødelagte jord.
Jeg ved ikke, hvor vi ender, når vi dør.
Men uanset hvor du er...
...håber jeg, du endelig har fundet den fred, du kæmpede for at finde i livet.
For dig selv og alle os andre.
Og jeg håber, du kan tilgive mig.
Ingen benægter, at vi står i gæld til Paya,
fordi de besejrede Tormada og udslettede hans våben.
Jeg overlevede selv kun med nød og næppe hans angreb på regeringen.
Men vi kan ikke skrive under på nogen aftale
med en nation, der tilbyder de seende et tilflugtssted.
Vi har alle netop bevidnet synets destruktive kraft.
Det er den trivantiske befolknings holdning,
at synet simpelthen udgør en for stor trussel for os alle sammen.
Jeg forstår jeres holdning.
Men det var ikke synet, der byggede Tormadas bomber.
Det var Tormadas grusomme udnyttelse af seende børn,
der gav ham adgang til forfædrenes viden.
Det er den destruktive viden, ikke selve synet, der skal være ulovlig.
De seende vil altid være vejen til den viden.
Og der vil altid være folk som Tormada,
der vil vælge at udnytte dem.
Vi står her sammen med tre seende personer,
der alle spillede en vigtig rolle i nedkæmpelsen af Tormada
-og udslettelsen af hans bomber. -Ja.
Og som tidligere nævnt vil vi give dem amnesti.
Hvorfor skulle vi have brug for amnesti? Vi har ikke gjort noget galt.
Hvis det ikke var for os, ville Tormada og hans bomber smadre jeres by lige nu.
Haniwa, tidspunktet er ikke det rette.
-Hvornår er det så det? -Prinsesse!
Du har vist glemt, hvem du taler til.
-Det er dig, der har glemt noget. -Ambassadør, jeg beklager...
Synet er ikke på vej tilbage! Det er her allerede.
Hvis jeg var jer, ville jeg være taknemlig for, at vi tilbyder jer fred,
for I skal ikke ønske jer os som fjender.
-Var det en trussel? -Selvfølgelig ikke...
Ambassadør, om forladelse. Du må forstå,
at min søster og jeg er blevet jagtet hele vores liv...
...alene fordi vi er født, som vi er.
Tanken om, at jeg eller nogen som mig skulle være en trussel
mod de useende, bygger udelukkende på overtro og frygt,
ikke hvem jeg i virkeligheden er.
For den, jeg er, har intet at gøre med, at jeg kan se.
Jeg er nogens søn.
Jeg er far.
Jeg er payaner.
Men først og fremmest er jeg jeres fredspartner.
Så kom nu. Kan vi fortsætte?
Udmærket.
Haniwa.
Tok.
Sagde hun ja?
-De vedtog at tale videre i fremtiden. -Men nu?
Hun har intet valg.
Hun må tænke på riget. Vi har ikke råd til en ny krig.
-Hun lovede at beskytte os. -Hun skal beskytte et helt rige.
Det skal vi også som prins og prinsesse.
Du tror vel ikke, at du bliver konge her?
En af os skal efterfølge mor.
Payas befolkning vil aldrig tillade en seende konge.
Selv hvis de gjorde, ville trivantianerne ikke.
Du hørte dem derinde.
Glem alt om konger og dronninger. De vil udrydde os!
-Hvorfor er du så vred? -Hvorfor er du ikke?
Vi kan aldrig høre til her.
Det er ikke vores verden.
Det er her, min familie er.
Det er her, min søn skal vokse op.
Din søn vil altid leve i en anden verden end dig.
Mine børn vil aldrig tilgive mig.
Du reddede tusindvis af liv. Deriblandt deres.
Du banede vejen for en reel dialog med Trivantes.
Men synet er atter forbudt.
Da jeg var ung, fiskede min far efter laks.
Hvert efterår tog han mig med til floden, hvor vi fiskede.
De første par dage fangede vi typisk ikke noget.
Så en dag fangede vi en.
To.
Langtfra nok til en husstand.
Men nok til at vide, at der ville være flere næste dag.
Fem laks, ti laks.
Snart myldrede det med laks i hele floden.
Synet vender tilbage.
Vi to har mødt de første par fisk, der svømmede mod strømmen.
Flere er på vej.
Nogle af dem er her uden tvivl allerede. Andre følger.
Hverken love eller religion kan forhindre det.
Hvordan vi vælger at håndtere det inden for vores grænser, er vores sag.
Trivantianerne lagde ikke skjul på deres holdning.
Politikere følger et regelsæt, de ikke forstår.
Krigen om synet bliver ikke udkæmpet
mellem Paya og Trivantes, men i byerne.
I familierne.
I vore hjerter.
Uanset hvad får naturen sin vilje.
Det gør den altid.
Ja...
Det lader til, at du har affundet dig med det.
Den eneste fordel ved at have taget så gruelig fejl,
som jeg har gjort hele mit liv, er, at nye idéer er nemmere at acceptere.
Her lugter af død.
Baba havde nok altid vidst, at han ville dø i kamp.
Han sagde engang, at man skulle gøre sig lige så fortjent til døden som til livet.
Med sin sidste handling besejrede han en hel hær.
Dermed reddede han os alle sammen.
Han gjorde sig fortjent til sin død.
Du lyder lidt misundelig.
Måske.
Men så længe jeg stadig befinder mig her på jorden,
vil jeg gøre mit bedste for at passe på dig.
Jeg ville være fortabt uden dig, Tamacti.
Det er trist for os begge to.
Jeg savner ham, Ranger.
Baba var en mægtig mand,
så det virker rimeligt, at han har efterladt sig et mægtigt hul.
Baba døde for din skyld.
For os alle sammen.
Men vi skal ikke huske på, at han døde for dig...
...men at han levede for dig.
Det ville han sige, hvis han var her.
Jeg hører, at Lu er ankommet.
Ja.
-Ja, vi rejser hjem i morgen. -I er velkomne til at blive.
Tak. Men Lu og jeg
er ikke til forsamlinger og mennesker. Eller forsamlinger af mennesker.
Jeg kunne give jer en hest.
Nej.
Ulvene æder den bare.
Haniwa!
Charlotte?
Haniwa!
Charlotte!
Hej.
Jeg vidste ikke, om du kom tilbage.
Nej, jeg er ikke tilbage. Ikke længe i hvert fald.
Jeg måtte sikre mig, at du var okay.
Det gør mig ondt med Baba.
Jeg blev glad, da jeg hørte, at du og Wren var blevet gift.
Nu ved jeg ikke, om jeg skal tale om det triste først
og så det glædelige eller omvendt. Eller måske vil du slet ikke tale om det.
Hvordan gik det med Kompasset? Hvordan har Sheva og børnene det?
De små har det godt. Sheva bryder sig vist ikke om mig,
men det er gensidigt, så det skal nok løse sig.
Hun bad mig om at give dig det her.
Hun sagde, du ville forstå det.
Hun ønsker dig god rejse.
Så... jeg går ud fra, at du skal et sted hen?
Tager du med os?
Ikke denne gang.
Men det er rart at blive spurgt.
Hvem skal så passe på mig?
Det har du Wren til at klare nu. Og hun har dig.
Der er brug for mig i Kompasset.
Jerlamarels børn holder os travlt beskæftigede, og...
...jeg fornemmer, at flere er på vej.
De er heldige med dig.
Fortæl dem det. Små røvhuller.
Pas på dig selv derude.
I lige måde.
Tak.
Det var mig en fornøjelse.
Jeg græder ikke.
Kommer du og finder mig?
Det er dig, der kan se.
Du kan finde mig.
Og du vil ikke sige farvel?
Det vil ikke ende godt.
Jeg ser dem igen.
Det er ved at blive koldt.
Snart er det vinter.
Der er næsten gået et år, og vi har ikke hørt fra Haniwa.
Der kan gå noget tid endnu.
Tænker du nogensinde på alkenny?
Hver eneste dag.
Da vi fire altid var sammen.
Vi frøs sikkert af og til, men I mine minder er det altid varmt.
Jeg troede, at når jeg blev dronning...
...så kunne jeg give os det.
Men fra vi begav os ud for at finde lavendelvejen,
kunne vi aldrig blive den familie igen.
Nej.
Men vi er stadig en familie.
Du klarer dig godt i rådet. Du har vundet deres tillid.
Måske... er du født til det her.
Haniwa siger, at riget aldrig vil acceptere en seende konge.
Hvad siger du?
Jeg ved, hvad far ville sige. Han ville sige:
"Tænk som en blind. Dine øjne forråder dig."
Jeg tror, mine øjne har forrådt mig.
Og det vil de gøre igen.
Hvad er det, du siger?
Min mor er dronning.
Min far døde i forsøget på at redde riget.
Hvis de ikke var mit folk før, er de det nu.
Jeg kan hverken tjene folket eller min søn ordentligt,
hvis min opfattelse af verden er så anderledes.
Jeg siger, at jeg tror, jeg har set nok.
Jeg vil leve i den samme verden som min søn.
Jeg vil høre, føle og lugte det samme som ham.
Kofun.
Det kan ikke gøres om.
Du skal være fuldstændig sikker.
Jeg er sikker.
I nåede frem.
Kender I os?
Nej. I hvert fald ikke endnu.
Men jeg er umådelig glad for, at I har fundet os.
Som I nok kan forestille jer,
har alle her været ude på en rejse som jeres.
Jeg hedder Michaela. Hvad hedder I?
Haniwa.
Wren.
Velkommen, Haniwa og Wren.
I skal da ikke bare stå der. Kom ned og hils på os alle sammen.
Velkommen.
Hej.
Hej. Dejligt at se jer.
Hej.
Tekster af: Eskil Hein