Hän ei saa mennä yksin.
Myöhäistä. Hän on ehtinyt jo sinne.
Seuraamme häntä. Kofun, Wren ja minä ehtisimme.
Vaikka hän tappaisi Sibethin, miten hän aikoo päästä pois?
Hän ei ajattele pääsevänsä pois.
Meidän täytyy mennä. -Kyllä.
Ei.
Tässä tunnelissa on koko Pennsan väestö,
emmekä ole vielä lähelläkään tunnelin päätä.
Jos Sibeth pommittaa taas ukkosjumalalla,
tästä paikasta voi tulla joukkohauta.
Oli aika taistella, mutta se on takanapäin.
Mutta isäni taistelee.
Toivotaan siis, että hän tekee sen todella hiljaa.
Otatko sinä?
Ei kiitos.
Enemmän siis minulle.
Onko meillä jonkinlainen suunnitelmakin?
Etsimme kuningattaren ja tapamme hänet.
Tavoitehan tuo on, ei suunnitelma.
Pelotat muita tuolla.
Minua pelätään jo.
Niinpä kai.
Mutta et sinä. -Älä ota sitä henkilökohtaisesti.
En vain pelkää ihmisiä samoin kuin muut.
Mikset?
Et ole erityisen kookas.
En. Itse asiassa olin ryhmän pienin.
Mutta olin kaikkia viisaampi.
Tietääkseni, että voiman voi tavoittaa muilla keinoin.
Edo Voss oli kookas mies,
mutta hänen tavoitteensa olivat vaatimattomia.
Hän halusi ohjata näkevillä armeijoitaan.
Hän ei edes miettinyt, että he voisivat lukea esi-isiemme kirjoja.
Niin saisi tietoja, joilla muuttaisi sodankäynnin.
Käytin koko elämäni etsien voimaa,
joka päihittäisi mitä mahtavimman miekansivalluksenkin.
Ja olen nyt tässä kanssasi.
Kykenen tuhoamaan kokonaisia kaupunkeja ilman armeijaakin.
Edo ei edes unelmoinut sellaisesta.
Mutta unelmat sikseen.
Maghrasta olisi pitänyt kuulua jo.
Missä vaiheessa oletamme hänen keksineen jotain muuta?
Maghra ei päätä mitään nopeasti.
Perhe yrittää kai saada hänet taistelemaan.
Hänen outo hyveellisyydentajunsa pakottaa hänet kuitenkin -
uhraamaan henkensä kansansa puolesta.
Jos niin sanot.
Tormada.
Niin?
Pidä kuitenkin pommisi valmiina.
Aina, kuningattareni.
Minun pitäisi kohdata Sibeth, ei Baban.
Sillä ei saavutettaisi mitään,
ja kansanne jäisi ilman kuningatarta.
Luovutanko siis mieheni?
Jos niikseen tulee. Kyllä.
Ei.
Maghra. Eteenpäin vain.
Juuri tämä hetki -
voi todellakin olla se, jota varten synnyit.
Sibethin teltta. Haistan hänet.
Missä hän sitten on?
Kuningattareni. -Kutsuit.
Ayura, kerro, mitä kuulet.
En mitään.
Ei mitään?
Ei puhetta. Ei työkaluja.
Ei tirinää pannuilla tai tulta kuopissa.
Ei itkeviä lapsia.
Ainoastaan monen jalkaparin vaimeat äänet.
Vaimeat?
Maan peittämät.
He ovat maan alla.
Piilossa.
Ei. He kävelevät.
Tunneli.
He löysivät reitin ulos.
Ovatko aseesi valmiit?
Kyllä, kuningattareni.
Pommita heitä.
Tapa heidät! -Tulta!
Tulta!
Voi ei.
Vittu.
Tule.
Hän tietää. -Kyllä.
Jatkakaa eteenpäin!
Sanoin, eteenpäin!
Kuuluuko mitään?
Ei.
Älä lopeta.
Tulta!
Kymmenen asteen käännökset! Sama etäisyys!
Ilmoittakaa!
Valmis! -Valmis!
Tulta!
Seis!
Kofun? -Odottakaa täällä.
Kofun.
Pysäytimme heidät.
Erinomaista.
Pommittakaa taas.
Kofun?
Niin?
Juokse!
Kofun!
Kuulikohan kukaan tuota?
Kuka siellä? -Kapteeni?
He ovat välissämme!
Uusi suunnitelma? -Kyllä.
Taistele!
Kofun!
Kofun.
Oletko kunnossa?
Olen. Mitään ei murtunut.
Varmasti? -Entä Wolffe?
Hän on kunnossa.
Emme voi kulkea pidemmälle.
Tänne ei voi jäädä. Hautautuisimme elävältä.
Pommit putoilevat edelleen.
Jos täytyy valita tapa, jolla kuolemme,
kuolen mieluummin taistellen maamme puolesta kuin piileskellen sen alla.
Samoin.
Niin minäkin.
Kenraali. -Mitä?
Taistelua. Leirissä. -Noidanetsijätkö?
Eivät trivanteslaiset eivätkä noidanetsijät.
Kaksi miestä. Toinen heistä on hyvin suuri.
Baba Voss.
He tunkeutuivat leiriin.
Tehkää hälytys! Tunkeilijoita leirissä!
Tunkeilijoita leirissä!
Tunkeilijoita! Tunkeilijoita leirissä!
Helvetti. Pitihän sen tapahtua joskus.
He ovat tulleet tästä. Mennään.
Baba, kuolitko?
En.
En minäkään. -Suuntaa pommeja kohti.
Nousetko sieltä?
Odota hetki. Iso korsto…
Maghra.
Miksi hän saapuu nyt? -Lopeta hyökkäys.
Hän ei myöntynyt ehtoihinne.
Sisareni on yhtä yksinkertainen kuin ennustettavakin.
Hän ei voinut pelastaa kansaansa.
Nyt hän uhraa itsensä pelastaakseen loput kansastaan.
Hyökkäystä pitäisi jatkaa. Heillä on yhä armeija.
Ja hetken kuluttua me komennamme sitä.
Miten voit olla varma… -Tormada.
Pääsit minuun ja pommitit kaupungin antautumaan.
Sinullahan on hieno päivä. Älä pilaa sitä.
Seis!
Luutnantti Moss!
Jokainen liikenevä sotilas tutkikoon leirin tunkeutujien varalta!
Käskystä.
Kuulitte. Hajaantukaa.
Maghra.
Mukavaa, että hyväksyit kutsuni.
Olen pahoillani, että tämä meni tähän pisteeseen.
Oletko?
Tiedän, että sinusta olen väärässä, mutta kuten sinä,
yritän vain tehdä sen, mikä minusta on oikein.
Tappamalla viattomia?
Etkö koskaan väsy omahyväisyyteesi?
Suojelin sinua. -Petit minut.
Suojelin niin kaikkia muita.
Aina sama juttu.
Sibeth.
Sinähän yritit syöstä minut vallasta nuorempana.
Nyt yritit sitä taas.
Kummassakin tapauksessa -
kapinointisi seuraukset tuntuivat yllättävän sinut.
Mitenköhän ymmärtäisit, että et ole -
eikä sinusta koskaan tule kuningatarta?
En koskaan halunnut siksi.
Tuskin kumpikaan meistä uskoo tuota.
Sinulle ei koskaan riittänyt, että olit lempilapsi.
Halusit kaiken, mikä oli minun. -Ei tässä ole kyse meistä.
Eikö? -Sibeth.
Voimme korjata tämän.
Jokainen voi vielä saada sen, mitä haluaakin.
Sain jo sen, mitä haluan.
Et sinä tapa minua.
Ehkä inhoat minua, mutta tiedän, että rakastat minua yhä.
Sinulla ei koskaan puuttunut itseluottamusta.
Olet yhä siskoni, jota olen aina rakastanut.
Joka letitti hiukseni.
Joka teki nukkeja minulle.
Joka antoi minun nukkua ukkosella vieressään.
Siskoni.
Joka lauloi minut uneen yönä, jolloin äiti kuoli.
Olit kärsivällinen koko ajan.
Pitelit minua kädestä koko yön.
Minun täytyy silti tappaa sinut.
Muuta keinoa ei ole.
Tiedän.
Onko se tehty, kuningattareni?
En ole sinun kuningattaresi!
Tappakaa hänet.
Maghra! -Tamacti.
Muotoon!
Tamacti. -Vieressänne.
Valmistautukaa!
Halusitkin taistelua. -Niin halusinkin.
Kofun! -Tässä.
Liikettä!
Jatkakaa hyökkäystä!
Ampukaa ne pommit! Tuhotkaa koko helvetin kaupunki!
Tormada.
Tormada! -Baba Voss!
Toivoinkin törmääväni sinuun.
Isä!
Pysäyttäkää heidät!
Baba Voss! Oletko yhä elossa?
En tee samaa virhettä kahdesti. -Tormada!
Ei!
Jumalan tähden!
Helvetti!
Isä!
Sattuiko pahasti?
Olen kunnossa.
Älä tule perässäni.
Minne sinä menet? -Päättämään tämän.
Et voi mennä. Olet liian pahoin loukkaantunut.
Älä seuraa minua.
Pysyn kanssasi.
Ei. Sinun täytyy pysyä täällä.
Suojele minua nuolillasi kuten aina aiemmin.
Haniwa.
Rakastan sinua.
Katso minua. Rakastan sinua.
Muista, mitä opetin sinulle.
Olen Baba Voss.
Maghra.
Baba.
Näen sinut.
Isä!
Isä.
Kuljen aamuisin pajojen ja kotien ohi.
Kuulen samalla perheet.
Puhumassa. Nukkumassa.
Nauramassa. Itkemässä.
Kuunnellessani -
tunnen olevani kuin äiti, joka herää öisin varmistamaan vauvansa yhä hengittävän.
Tiedän, etten ole ulkona kuullakseni heidät.
Etsin sinua.
Viimeistä kaikua sinusta, joka kulkee yhä vuorten välissä.
Jätit taaksesi suunnattoman tyhjyyden,
joka herättää aamuisin ja pakottaa minut ulos.
Et ikinä halunnut mitään tästä.
Tiedän sen.
Joka päivä mietin, mitä sinulta vietiin.
Mitä minä vein sinulta -
tämän kruunun takia, jota en ehkä edes ansaitse.
Lapsesi tuntevat poissaolosi aivan yhtä paljon.
Mutta heidän tulevaisuutensa, jonka hengestäsi luopumalla varmistit,
näyttää olevan rajattoman täynnä mahdollisuuksia.
Tyttäresi teki samoin kuin äitinsä ja nai trivanteslaisen.
Kaksi näkevää naista elää omaa elämäänsä tässä maailmassa.
Se ei tule olemaan helppoa, ja pelkään heidän puolestaan.
Mutta kuulen rakkauden heidän äänessään, kun he puhuvat.
Ja lohduttaa tietää, että Haniwamme löysi sellaisen rakkauden.
Kofun alkaa tottua isänä oloon.
Ja tiedän, että kun hänellä on poika, ei mene päivääkään,
ettei hän ajattelisi omaa isäänsä.
Huomaan päätyväni usein tähän hirvittävään paikkaan,
jonka hiiltyneessä maaperässä ovat sekä siskoni että mieheni jäänteet.
Mietin, miten mikään voi enää kasvaa tässä palaneessa ja pilaantuneessa maaperässä.
En tiedä, minne päädymme kuollessamme.
Mutta missä oletkin,
toivottavasti löysit viimein rauhan, jota niin kovin yritit elämässä löytää.
Itsellesi ja meille muillekin.
Ja toivottavasti annat minulle anteeksi.
Kukaan ei kiellä velkaamme Payanille -
Tormadan ja hänen aseidensa tuhoamisesta.
Itse tuskin pakenin hänen hyökkäystään hallintoamme vastaan.
Emme silti voi allekirjoittaa tätä tai mitään rauhansopimusta -
valtion kanssa, joka tarjoaa suojapaikan näkeville.
Todistimme juuri jokainen näkökyvyn tuhoisan voiman.
Trivantesin kansasta -
näkökyky on liian suuri riski jokaiselle meistä.
Ymmärrän asemanne.
Mutta näkökyky ei valmistanut Tormadan pommeja -
vaan Tormadan julma näkevien lasten hyväksikäyttö,
jolla hän löysi esi-isien tietoja.
Ei itse näkökykyä vaan tuhoisat tiedot -
tulee julistaa laittomiksi.
Näkevien kautta pystyy silti pääsemään niihin tietoihin käsiksi.
Ja on aina Tormadan kaltaisia, jotka väärinkäyttäisivät tietoja.
Mukanamme on kolme näkevää,
joista jokainen osallistui merkittävästi Tormadan peittoamiseen -
ja pommien tuhoamiseen. -Niin.
Ja kuten aiemmin sanoimme, armahdamme heidät.
Miksi tarvitsisimme sitä?
Emme ole toimineet väärin.
Ilman meitähän Tormada pommeineen olisi tuhoamassa kaupunkianne juuri nyt.
Haniwa, ei nyt.
Eikö? Milloin sitten? -Prinsessa!
Ettehän unohtanut, kenelle puhutte?
Ehkä olette unohtanut itse.
Suurlähettiläs, pyydän anteeksi…
Näkökyky ei ole palaamassa! Se on jo täällä.
Teinä olisin kiitollinen, että tarjoamme teille rauhaa,
sillä uskokaa pois, ette halua meitä vihollisiksi.
Oliko tuo uhkaus? -Ei tietenkään…
Suurlähettiläs, olen pahoillani. Ymmärtäkää,
että siskoani ja minua on jahdattu koko elämämme ajan -
pelkästään sen takia, millaisina synnyimme.
Minun tai kaltaisteni luuleminen uhaksi sokeille perustuu taikauskoon ja pelkoon,
ei siihen, millainen todella olen.
Se, kuka olen, ei liity mitenkään siihen, että näen.
Olen poika.
Olen isä.
Olen payanilainen.
Mutta mikä tärkeintä, olen rauhankumppaninne.
Olkaa ystävällinen. Jatkaisimmeko?
Hyvä on.
Haniwa.
Tak.
Hyväksyikö hän?
He sopivat jatkavansa myöhemmin.
Entä juuri nyt?
Hänellä ei ole valinnanvaraa.
Hänen täytyy ajatella valtakuntaansa. Emme voi sotia taas.
Hän lupasi suojella meitä.
Hänellä on valtakunta suojeltavanaan.
Niin meilläkin prinssinä ja prinsessana.
Et kai todella luule pääseväsi kuninkaaksi?
Toinen meistä perii äidin kruunun.
Payanilaiset eivät ikinä hyväksyisi näkevää kuninkaanaan.
Vaikka hyväksyisivät, trivanteslaiset eivät sallisi sitä.
Kuulit kyllä, mitä siellä puhuttiin.
Unohda kuninkaallisuus. Meidän ei haluta edes olevan olemassa!
Miksi olet noin vihainen? -Miksi sinä et ole?
Emme koskaan kuulu tänne.
Tämä ei ole meidän maailmamme.
Perheeni on täällä.
Kasvatan poikani täällä.
Poikasi elää aina eri maailmassa kuin sinä.
Lapseni eivät ikinä anna minulle anteeksi.
Pelastit tuhansia henkiä, mukaan lukien heidät.
Hahmottelit aidon keskustelun alun Trivantesin kanssa.
Mutta näkökyky on jälleen kielletty.
Kun olin nuori, isäni kalasti lohta.
Joka syksy hän vei minut joelle, jossa kalastimme.
Yleensä emme saaneet kalaa parina ensimmäisenä päivänä.
Sitten saimme kalan.
Ja toisen.
Tuskin tarpeeksi koko perheelle.
Mutta tarpeeksi tietääksemme saavamme lisää seuraavana päivänä.
Viisi lohta, kymmenenkin.
Pian koko joki kuhisi lohia.
Näkökyky on palaamassa.
Me kohtasimme ensimmäiset harvat yläjuoksuun uivat.
Lisää tulee vielä.
Osa on epäilemättä jo täällä.
Muut seuraavat perässä.
Ei mikään laki eikä uskonto pysäytä sitä.
Hallinnassamme on vain se, miten käsittelemme asian rajoillamme.
Trivanteslaisten kanta tuli selkeästi ilmi.
Poliitikot seuraavat lakeja, joista eivät tiedä mitään.
Sota näkökyvystä taistellaan,
mutta ei Payanin ja Trivantesin välillä vaan kaupungeissa.
Perheissä.
Omissa sydämissämme.
Kaikesta huolimatta luonto keksii keinon.
Niin käy aina.
No,
olet tainnut itse hyväksyä asian.
Hyvä puoli siinä, että erehtyy hirvittävän pahoin,
on, että sen jälkeen asioihin osaa suhtautua eri tavoin.
Löyhkää kuolemalta.
Baba kai tiesi aina kuolevansa taistelussa.
Hän kertoi kerran,
että kuolemakin täytyy ansaita yhtä lailla kuin elämä.
Hän löi kokonaisen armeijan viimeisenä tekonaan.
Hän pelasti siten meidät kaikki.
Hänen kuolemansa oli ansaittu.
Kuulostat kadehtivan häntä.
Ehkäpä.
Mutta nyt kun vielä olen elossa,
pidän teidät parhaani mukaan erossa vaikeuksista.
Olisin hukassa ilman sinua, Tamacti.
Sepä surullista kummallekin meistä.
Kaipaan häntä, Samooja.
Baba oli jättimäinen,
joten luonnollisesti jättimäinen kaipaus -
kuvaa kaipuutasi.
Babahan kuoli puolestasi.
Jokaisen meistä.
Mutta se ei ole tärkeää muistaa,
muista se, että hän eli kanssasi.
Noin hän sanoisi.
Kuulemma Lu saapui.
Kyllä.
Suuntaamme kotiin huomenna.
Voitte toki jäädäkin.
Kiitos, mutta Lu ja minä -
emme pidä joukoista tai muista, siis suurista joukoista muita ihmisiä.
Voin antaa teille hevosen.
Sudet vain söisivät sen.
Haniwa!
Charlotte?
Haniwa!
Charlotte!
Hei.
En tiennyt, olitko palaamassa.
En palaa. En ainakaan pitkäksi aikaa.
Varmistan vain, että olet kunnossa.
Olen pahoillani Baban takia.
Kuulin myös sinun ja Wrenin avioitumisesta ja iloitsen siitä.
Nyt en tiedä, puhuako ensin surullisesta asiasta -
ja sitten iloisesta. Vai toisinpäin, tai ehkä et halua puhua siitä lainkaan.
Miten Kompassissa menee? Mitä Shevalle ja lapsille kuuluu?
Nuoret voivat hyvin.
Sheva ei kai pidä minusta.
En minäkään hänestä, mutta eiköhän se hoidu.
Hän pyysi antamaan tämän.
Tiedät kuulemma sen merkityksen.
Hän toivottaa sinulle hyvää matkaa.
Oletan, että lähdette jonnekin.
Lähdetkö mukaamme?
En tällä kertaa.
Mutta mukava, että kysyit.
Kuka nyt pitää minut turvassa?
Sinulla on nyt Wren sitä varten.
Ja hänellä on sinut.
Kompassi tarvitsee minua.
Jerlamarelin lapset pitävät meidät kiireisinä ja -
jotenkin tuntuu, että muitakin on tulossa.
Onneksi heillä on sinut.
Kerro tuo heille.
Pikku pirulaiset.
Ole sitten varovainen.
Samoin sinä.
Kiitos.
Tein sen ilomielin.
En minä itke.
Etsitkö minut?
Sinähän meistä näet.
Etsi sinä minut.
Etkö varmasti halua hyvästellä?
Se ei sujuisi hyvin.
Tapaan heidät vielä.
Alkaa tulla viileä.
Talvi on tulossa pian.
On kulunut pian vuosi, eikä Haniwasta ole kuulunut.
Siihen voi kulua aikaa.
Ajatteletko koskaan alkennyjä?
Joka päivä.
Vain me neljä aina yhdessä.
Joskus meillä oli varmasti kylmä, mutta muistoissani on aina lämmin.
Luulin, että kuningattareksi tulemalla -
voisin antaa meille lämpöä.
Mutta kun lähdimme etsimään laventelitietä,
emme enää koskaan tulisi olemaan se perhe.
Emme niin.
Mutta olemme yhä perhe.
Pärjäät hyvin neuvostossa.
Ansaitset heidän luottamuksensa.
Ehkä sinut oli tarkoitettu tähän.
Haniwasta valtakunta ei ikinä hyväksy näkevää kuningasta.
Mitä mieltä itse olet?
Tiedän, mitä isä sanoisi. Hän sanoisi:
"Ajattele kuin sokea. Silmäsi pettävät sinut."
Silmäni ovat pettäneet minut.
Ja niin käy uudestaan.
Mitä tarkoitat?
Äitini on kuningatar.
Isäni kuoli yrittäessään pelastaa tämän valtakunnan.
Jos he eivät olleet aiemmin kansaani, he ovat sitä nyt.
En voi palvella kansaani enkä poikaani täysin,
jos aistin maailman eri tavoin kuin he.
Tarkoitan, että olen kai nähnyt tarpeeksi.
Haluan elää samassa maailmassa kuin poikani.
Haluan kuulla, tuntea ja haistaa samoin kuin hän.
Kofun.
Siitä ei ole paluuta.
Sinun pitäisi olla ehdottoman varma.
Olen varma.
Saavuitte perille.
Tunnetteko meidät?
Emme. Emme ainakaan vielä.
Mutta hienoa, että löysitte meidät.
Kuten voitte kuvitella,
jokainen täällä on tehnyt hyvin samankaltaisen matkan kuin te.
Minä olen Michaela. Keitä te olette?
Haniwa.
Wren.
Tervetuloa, Haniwa ja Wren.
Älkää vain seisoko siellä. Tulkaa tänne tapaamaan kaikki.
Tervetuloa.
Hei.
Hei. Mukava tavata.
Hei.
Tekstitys: Tero Mansikka