Ne more iti sam.
Prepozno je. Zdaj je že tam.
Kofun, Wren in jaz ga bomo dohiteli.
Četudi ubije Sibeth, kako bo prišel ven?
Ne verjame, da mu bo uspelo.
-Moramo iti. -Ja.
Ne.
V predoru so vsi prebivalci Pennse
in od izhoda smo še daleč.
Če bo spet začela metati boga groma,
lahko tole postane množična grobnica.
Čas za boj smo zamudili.
Moj oče se bori.
Upajmo, da to počne diskretno.
Bi eno?
Ne, hvala.
Bo pa več zame.
Imava načrt?
Poiskati kraljico in jo ubiti.
To je bolj cilj kot načrt.
Ljudi boste s tem prestrašili.
Itak se me že bojijo.
Najbrž res.
-Ti pa ne. -Ne jemljite tega osebno.
Ljudi se ne bojim tako, kot drugi.
Zakaj?
Nisi ravno velik moški.
Ne. Bil sem najšibkejši v leglu,
vendar pametnejši od drugih.
Moč si lahko zagotoviš tudi na druge načine.
Edo Voss je bil orjak,
a zaradi tega je preozko razmišljal.
Hotel je, da bi njegovo vojsko vodili videči.
Ni pomislil na to,
da lahko berejo knjige naših prednikov
in odkrijejo znanja, ki lahko spremenijo način vojskovanja.
Vse življenje sem iskal moč,
ki ne izhaja iz veščine vihtenja meča.
In zdaj sedim nasproti vam.
Brez vojske lahko uničim celotna mesta.
Edo o tem še sanjal ni nikoli.
Spomnil sem se,
da bi se Maghra do zdaj že morala oglasiti.
Kdaj bomo pomislili na to, da ima druge načrte?
Maghra se počasi odloča.
Družina jo prepričuje, naj se bori.
Toda njen izkrivljen občutek za krepost se ne bo mogel upreti
ideji, da bi svoje življenje žrtvovala za ljudstvo.
Če tako pravite.
Tormada.
Ja.
Bombe naj bodo pripravljene.
Vedno so, moja kraljica.
Jaz bi morala k njej, ne on.
Vaša žrtev bi bila zaman, ljudstvo pa bi ostalo brez kraljice.
Naj torej predam moža?
Če je to cena, ja.
Ne.
Maghra. Držite se načrta.
Ta trenutek
je morda tisti, zaradi katerega ste bili rojeni.
Naj reka teče.
Naj vsi sanjači
prebudijo ljudstvo.
Pridi,
novi Jeruzalem.
Srebrna mesta se zbujajo
v jutranji svetlobi.
Ulice jih vodijo
in sirene kličejo
s pesmijo.
Prosijo,
da jih vzame,
trepetaje in tresoče.
Oh.
Srce me boli,
prihajamo do roba.
Tečemo po vodi,
prebijamo se skozi meglo,
sinovi in hčere.
Naj reka teče.
Naj vsi sanjači
prebudijo ljudstvo.
Pridi,
Novi Jeruzalem.
To je njen šotor. Duham jo.
Kje je?
-Moja kraljica. -Klical si me.
Ayura, povej, kaj slišiš.
Nič.
Nič?
Nobenih glasov in orodja.
Nič cvrčanja v ponvah ali ognja v kuriščih.
Nobenega otroškega joka.
Samo pridušeni zvoki številnih nog.
Pridušeni?
Zaradi zemlje.
Pod zemljo so.
Skrivajo se.
Ne, hodijo.
Predor.
Našli so pot ven.
So pripravljene?
Ja, moja kraljica.
Bombardiraj jih.
-Ubij jih! -Streljajte!
Streljajte!
O ne.
Sranje.
Pridi.
-Ve. -Ja.
Pojdite naprej!
Hodite, sem rekel!
Slišiš kaj?
Ne.
Ne ustavljaj se.
Streljajte!
Obrat za deset stopinj. Enaka razdalja!
Ponovite!
-Pripravljeni! -Pripravljeni!
Streljajte!
Stojte!
-Kofun? -Tu počakaj.
Kofun.
Ustavili smo jih.
Odlično.
Še enkrat.
Kofun?
Ja?
Teci!
Kofun!
Je to kdo slišal, Baba?
-Kdo je? -Stotnik?
Obkoljena sta!
-Nov načrt? -Ja.
Boj!
Kofun!
Kofun.
Si v redu?
Ja, nič ni zlomljeno.
-Res? -Je Wolffe v redu?
Ja.
Ne moremo naprej.
Ne moremo ostati tu. Živi bomo pokopani.
Njene bombe še padajo.
Če se moram odločiti, kako bom umrla,
umrem raje tako, da se borim za našo zemljo, kot da se skrivam pod njo.
Strinjam se.
Jaz tudi.
-General. -Kaj je?
-Spopad v taboru. -Lovci na čarovnice?
Ne, pa tudi Trivantiani niso.
Dva moška. Eden je zelo velik.
Baba Voss.
Vtihotapila sta se v tabor.
Sprožite alarm! Vsiljivci v taboru!
Vsiljivci v taboru!
Vsiljivci! Vsiljivci v taboru!
K vragu. Enkrat bi se zgodilo.
Tukaj sta bila. Pojdimo.
Baba, si mrtev?
Ne.
-Jaz tudi ne. -Pojdiva k bombam.
Boš vstal?
Trenutek. Težek pizdun je.
Maghra.
-Zakaj prihaja zdaj? -Ustavite napad.
Ni izpolnila vaših pogojev.
Moja sestra je preprosta in predvidljiva.
Ni rešila ljudstva.
Sebe bo žrtvovala, da reši preživele.
Nadaljujmo napad. Še imajo vojsko.
To bo vsak hip naša vojska.
-Kako lahko zaupate… -Tormada.
V meni si bil in si z bombami podredil mesto.
Imel si dober dan. Ne uniči ga.
Stojte!
Poročnik Moss!
Vsak rezervni vojak naj pomaga iskati vsiljivce!
Razumem.
Slišali ste ga. Razkropite se.
Maghra.
Vesela sem, da si sprejela moje povabilo.
Žal mi je, da je prišlo do tega.
Res?
Misliš, da delam narobe, toda tako kot ti,
poskušam delati, kar mislim, da je prav.
Z ubijanjem nedolžnih ljudi?
Se nikoli ne naveličaš svojega pravičništva?
-Ščitila sem te. -Izdala si me.
Zato, da sem zaščitila vse druge.
Spet se vrtiva v krogu.
Sibeth.
Ko si bila mlajša, si me že poskušala strmoglaviti.
In zdaj še enkrat.
V obeh primerih
te hude posledice upora
nekako presenečajo.
Kdaj boš razumela, da nisi
in da nikoli ne boš kraljica.
Nisem hotela biti kraljica.
Tega nobena od naju ne verjame.
Ni ti bilo dovolj, da si bila kot otrok ljubljenka.
Hotela si vse, kar je bilo moje.
Ne gre za naju.
-Ne? -Sibeth.
To lahko urediva.
Še je čas, da vsi dobijo, kar hočejo.
Jaz že imam, kar hočem.
Ne boš me ubila.
Morda me sovražiš, vendar me imaš vseeno rada.
Samozavesti ti nikoli ni manjkalo.
Še vedno si sestra, ki sem jo imela vedno rada.
Ki mi je spletala lase.
Ki mi je delala lutke.
Pri kateri sem spala, ko je grmelo.
Moja sestra.
Ki me je s pesmijo uspavala, ko je mama umrla.
Nikoli ni izgubila potrpljenja.
Nikoli ni izpustila moje roke.
Zvezda svetlo sije nad tabo,
nočni vetrovi šepetajo
rada te imam.
Ptice pojejo v krošnji sikomore.
Sanjaj o meni.
Vseeno te moram ubiti.
Ni druge poti.
Vem.
Ste opravili, moja kraljica?
Nisem tvoja kraljica!
Ubijte jo.
-Maghra! -Tamacti.
V položaj za napad!
-Tamacti. -Poleg vas sem.
Pripravljeni in…
-Hotel si boj. -Res je.
-Kofun! -Tu sem.
Pojdite!
Nadaljujte napad!
Streljajte! Mesto zravnajte z zemljo!
Tormada.
-Tormada! -Baba Voss!
Upal sem, da te bom srečal.
Oče!
Ustavite jih!
Baba Voss! Si še z nami?
-Iste napake ne bom ponovil. -Tormada!
Ne, ne!
Mojbog!
Pizda!
Oče!
Si hudo ranjen?
V redu sem.
Ne hodi za mano.
-Kam greš? -To moram končati.
Oče, ne smeš iti. Prehudo si ranjen.
Ne hodi za mano.
S tabo bom ostala.
Ne, tukaj ostani.
Ščiti me s svojimi puščicami, kot vedno.
Haniwa.
Rad te imam.
Poglej me. Rad te imam.
Ne pozabi, česa sem te naučil.
Sem Baba Voss.
Maghra.
Baba.
Vidim te.
Oče!
Oče.
Vsako jutro hodim mimo trgovin in domov.
Notri slišim družine…
Pogovarjajo se, spijo.
Smejejo se in jočejo.
Ko jih poslušam,
se počutim kot mama, ki se ponoči zbudi in preveri, ali njen otrok še diha.
V resnici nisem zunaj, da bi slišala njih.
Tebe iščem.
Med gorami še odzvanja tvoj zadnji odmev.
Za sabo si pustil veliko praznino,
ki me vsako jutro zbudi in me sili iti ven.
Nič od tega nisi hotel.
To vem.
Vsak dan razmišljam o tem, kar ti je bilo vzeto.
Kar sem ti jaz vzela…
zaradi krone, ki si je morda sploh ne zaslužim.
Tvoja otroka te pogrešata tako kot jaz.
Toda njuna prihodnost, tista, za katero si dal svoje življenje,
je pred njima z neskončnimi možnostmi.
Tvoja hčerka je šla po materinih stopinjah
in se poročila s pripadnikom Trivantianov.
Dve videči ženski, na poti v novo življenje.
Ne bo lahko in bojim se zanju.
Toda v njunih glasovih slišim ljubezen.
Vesela sem, da je Haniwa našla takšno ljubezen.
Kofun se navaja na očetovstvo.
Ker ima sina, ne bo minil niti en dan,
da ne bi pomislil na svojega očeta.
Vleče me na ta grozen kraj,
katerega zoglenela zemlja hrani sestrine in moževe posmrtne ostanke.
Sprašujem se, kako bo na tej požgani, uničeni zemlji še kdaj kaj zraslo.
Ne vem, kam gremo po smrti.
Toda kjerkoli si,
upam, da si končno našel mir, ki si ga iskal v življenju.
Zase in za vse nas.
Upam, da mi boš odpustil.
Nihče ne zanika našega dolga do Paye,
ker je porazila Tormado in uničila njegovo orožje.
Sama sem komajda ušla njegovemu napadu na našo vlado.
Toda podpisati ne moremo nobene pogodbe
z narodom, ki ponuja zatočišče videčim.
Vsi smo bili priča uničujoči moči vida.
Trivantiani zastopamo stališče,
da vid vsem nam predstavlja preveliko tveganje.
Razumem vaše stališče.
Toda Tormadovih bomb ni naredil vid,
ampak Tormadovo kruto izkoriščanje videčih otrok,
ki so prišli do znanja starodavnih.
To uničujoče znanje, ne pa vid,
je treba prepovedati.
Videči bodo vedno pot do tega znanja.
In vedno bodo obstajali ljudje, kot je bil Tormada, ki jih bodo izkoriščali.
Tu smo s tremi videčimi,
ki so pomembno prispevali k Tormadovemu porazu
-in uničenju njegovih bomb. -Ja.
Kot sem že rekla, jim bomo odobrili amnestijo.
Zakaj jo potrebujemo?
Nič nismo narobe naredili.
Brez nas bi Tormada in njegove bombe zdajle uničevali vaše mesto.
Haniwa, ni pravi trenutek.
-Ne? Kdaj pa je? -Princesa!
Pozabili ste, s kom govorite.
Vi ste to pozabili.
Veleposlanica, opravičujem se…
Vid se ne bo vrnil! Je že tukaj.
Na vašem mestu
bi bila hvaležna za ponujen mir,
ker nas nočete za sovražnike.
-Je bila to grožnja? -Seveda ne…
Veleposlanica, opravičujem se. Morate razumeti,
da so naju s sestro vse življenje preganjali le zato,
ker sva takšna rojena.
Misel, da bi jaz ali kdorkoli meni podoben predstavljal grožnjo
slepim, temelji samo na vraževerju in strahu,
ne pa na tem, kdo v resnici sem.
To, kar sem, nima nič opraviti s tem, da vidim.
Sem sin.
Oče.
Payan.
Predvsem pa sem vaš partner v miru.
Zato, prosim. Lahko nadaljujemo?
Prav.
Haniwa.
Tak.
Je sprejela?
Privolila je, da bomo še govorili o tem.
A za zdaj?
Nima izbire. Misliti mora na kraljestvo. Še ene vojne si ne moremo privoščiti.
Obljubila nam je zaščito.
Zaščititi mora kraljestvo.
Kot princ in princesa pa tudi midva.
Res misliš, da boš tukaj postal kralj?
Eden od naju bo nasledil mamo.
Payani ne bodo sprejeli videčega kralja.
In četudi bi ga, tega Trivantiani ne bodo dovolili.
Slišal si jih.
Pozabi na krono. Nočejo niti, da obstajamo!
-Zakaj si tako jezna? -Zakaj ti nisi?
Nikoli ne bova spadala sem.
To ni najin svet.
Tukaj je moja družina.
Tu bom vzgajal sina.
Vedno bosta živela v različnih svetovih.
Otroka mi tega ne bosta odpustila.
Rešila si na tisoče življenj, tudi njuni.
Začela si pomembna pogajanja s Trivantesom.
Vid je spet prepovedan.
Ko sem bil otrok, je moj oče lovil losose.
Vsako jesen me je odpeljal k reki
in ribarila sva.
Prvih nekaj dni nisva ujela nič.
Potem pa sva ujela enega.
Dva.
Komajda dovolj za družino.
Vendar dovolj, da sva vedela, da jih bo še več.
Pet lososov, deset lososov.
Kmalu bo reka polna lososov.
Vid se vrača.
Midva sva srečala prvih nekaj rib, ki plavajo proti toku.
Še več jih bo.
Nekateri so že tu.
Drugi bodo prišli.
Noben zakon in nobena religija tega ne bo ustavila.
Kako se bomo s tem spopadli znotraj naših meja, je naša stvar.
Trivantiani so jasno izrazili svoje stališče.
Politiki sledijo scenariju, o katerem ne vedo nič.
Vojna zaradi vida se bo bíla
znotraj mest, ne pa med Payo in Trivantesom.
Znotraj družin.
Znotraj naših src.
Narava bo ubrala svojo pot.
Kot vedno.
No…
ti si se očitno s tem sprijaznil.
Edina prednost tega, da sem se grozno motil,
je ta, da je nove ideje zdaj lažje sprejeti.
Diši po smrti.
Baba je vedel, da bo umrl v boju.
Nekoč mi je rekel, da si je smrt, tako kot življenje, treba zaslužiti.
Z zadnjim dihom je porazil celotno vojsko.
S tem nas je vse rešil.
Smrt si je zaslužil.
Kot bi mu zavidal.
Morda.
A dokler še tlačim to zemljo,
vas bom varoval pred težavami.
Brez tebe bi bila izgubljena, Tamacti.
Kako žalostno za oba.
Pogrešam ga, Ranger.
Baba je bil orjak, zato je normalno, da je za njim zazevala velika luknja,
ki jo je prej zapolnjeval.
Baba je zate umrl.
Za vse nas.
Toda ne zapomni si tega, da je umrl zate,
ampak da je živel zate.
Če bi bil tu, bi to tudi sam rekel.
Slišala sem, da je prišla Lu.
Ja.
Jutri greva domov.
Lahko ostaneta.
Hvala, ampak midva z Lu
ne marava množice ljudi.
Lahko ti dam konja.
Ne.
Volkovi bi ga pojedli.
Haniwa!
Charlotte?
Haniwa!
Charlotte!
Hej.
Nisem vedela, ali se boš vrnila.
Nisem se vrnila. Vsaj ne za dolgo.
Zanimalo me je, kako si.
Žal mi je zaradi Babe.
Slišala sem, da sta se z Wren poročili, in zelo sem vesela.
Ne vem, ali naj omenim najprej žalostno novico
in potem veselo? Ali obratno ali pa ti sploh nočeš o ničemer govoriti.
Kako je šlo s Kompasom? Kako so Sheva in otroci?
Najmlajši so super.
Sheva pa me ne mara.
Jaz pa nje ne, tako da bo v redu.
Tole je poslala zate.
Menda veš, kaj pomeni.
Želi ti varno pot.
Torej odhajaš?
Boš šla z nama?
Tokrat ne.
Ampak lepo, da si vprašala.
Kdo me bo varoval?
Zdaj imaš Wren.
Ona pa tebe.
Kompas me potrebuje.
Jerlamarelovi otroci bodo zahtevali skrb in…
Zdi se mi, da jih bo še več.
-Srečni so, da te imajo. -To njim povej.
Pizduni mali.
Bodi previdna.
Ti tudi.
Hvala.
Veselilo me je.
Ne jočem.
Me boš poiskala?
Ti vidiš.
Ti me poišči.
Se res ne boš poslovila?
Ne bi šlo dobro.
Spet jih bom videla.
Hladno postaja.
Kmalu bo zima.
Skoraj eno leto je mimo in od Haniwe ni glasu.
Morda bo še trajalo, da se oglasi.
Pomisliš kdaj na Alkennyje?
Vsak dan.
Samo mi štirje, vedno skupaj.
Gotovo nas je kdaj zeblo, a v mojem spominu je vedno toplo.
Ko postanem kraljica, sem mislila,
da nam bom lahko to dala.
A ko smo se odločili poiskati sivkino pot,
je bilo te družine konec.
Ne.
Še vedno smo družina.
Dobro si se predstavil svètu.
Zaupajo ti.
Morda… si bil rojen za to.
Haniwa meni, da kraljestvo ne bo sprejelo videčega kralja.
Kaj pa ti misliš?
Vem, kaj bi rekel oče. Rekel bi:
"Razmišljaj kot slepec, kajti oči te bodo izneverile."
Mislim, da so me res izneverile.
In spet me bodo.
Kaj misliš s tem?
Moja mama je kraljica.
Moj oče je umrl, da bi to kraljestvo rešil.
Če to ljudstvo prej ni bilo moje, zdaj je.
Ljudem in sinu ne morem dobro služiti,
če svet vidim drugače od njih.
Mislim, da sem videl dovolj.
Rad bi živel v istem svetu kot moj sin.
Želim slišati, čutiti in vohati isto, kot on.
Kofun.
Ne boš si mogel premisliti.
Biti moraš povsem prepričan.
Saj sem.
Prišli sta.
Naju poznate?
Ne. Ne še.
Sem pa zelo vesela, da sta nas našli.
Lahko si misliš,
da so vsi tukaj opravili potovanje, podobno vajinemu.
Sem Michaela. Pa ti?
Haniwa.
Wren.
Dobrodošli, Haniwa in Wren.
Ne stojta tam. Pridita in nas pozdravita.
Dobrodošla.
Živjo.
Živjo. Lepo te je videti.
Živjo.
Prevedla Lidija P. Černi