NATOČENO PODLE SKUTEČNÝCH UDÁLOSTÍ. NĚKTERÉ ASPEKTY BYLY ZMĚNĚNY.
PROMÍTÁME FILM: „BRÁNA DO VESMÍRU“
INSPIROVÁNO SKUTEČNÝM PŘÍBĚHEM
Zjistím, jestli jde o něco vážnýho, nebo babička zase zapomněla na posun času.
- Haló. - Ahoj, tady já.
Asi tomu neuvěříš, ale schválili je.
Konečně. Moje papíry.
Počkat, cože? Fakt?
Ty vole, povedlo se.
Na úterý si kupuju letenku do New Yorku.
Maksime, děláš si srandu? To je pozítří.
Všechno v pohodě?
Vydrž vteřinku.
Zavolám ti zpátky a všechno mi povíš.
Dvě minuty. Slibuju.
Musíš jít.
Sakra.
Mezinárodní letiště JFK…
JANA
PŘÍLETY MEZINÁRODNÍCH LETŮ
NEVSTUPUJTE ZA ZÁBRANU
Jano!
Radši mě zas pusť, Maksime.
Dva roky jsem tě neviděl.
Rozhodně tě nepustím.
Tak tady teď bydlíš.
Tady psí bobky nesbírají?
Je to průmyslová čtvrť. Hodně umělců.
- Umělců? - Jo.
To umělci nemůžou po psech sbírat bobky?
Tak, siláku.
- Jsme doma. - Konečně.
Janin manžel! Ahoj!
Neuvěřitelný, že jsi tady.
Celý ty roky čekala, až dostaneš vízum, a já toho byla svědkem.
Tak mi teď připomínáte Zápisník jedné lásky.
Tak jo. Vrátím se pozdě, takže hezkou zábavu!
Čau.
Ahoj.
Proč mě objímá?
Američanka.
To je první vydání?
Jo.
Našla jsem ji na bleším trhu.
Vzpomínáš?
To jsi samploval, když jsem tě poprvé viděla hrát.
V devadesátým devátým? Fakt?
- Fakt. - Nesamploval bych hit z roku 1993,
co sampluje ještě větší hit z roku 1978.
„Na rovinu, Jano. Samplovat cokoli mladšího než z roku 1901
je neoriginální.“
Děláš chytrou, jo?
Takže teď jsi DJ?
- Hraju si jen tak pro sebe. - Pro sebe.
Co ta taška na desky?
Plánuješ nosit bikiny a řetízek kolem pupíku?
Jen se předveď.
Nemám náladu, jasný?
Fajn.
Fajn. Dýdžeji Nemám Náladu.
Zní to dobře.
Jsem vdaná.
- Povězte, už se vám to stalo? - Mám to zastavit?
Co?
Pád do Sanfranciského zálivu.
Mám to zastavit?
Jako malá jsem spadla z člunu do jezera.
Jednou dokonce i do řeky, když jsem skákala z balvanu na balvan.
Ale do Sanfranciského zálivu nikdy.
Haló?
DJ Spaceside.
Super, že jo?
Neuvěřitelný, že to hraje živě.
Přesně. Jedinej v Minsku tvoří vlastní muziku.
Takovej náš Frankie Knucles.
Ahoj, tanečnice.
- Ty si vzpomínáš? - Po vystoupení jsem tě nenašel.
Pověz mi o sobě.
- Teď? - Jo.
Dávej pozor!
Poslední tři roky studuju v USA. Zapomněla jsem, jak hrubí tu lidi jsou.
New York? Chicago?
Kéž by. Na podzim jedu do Bostonu.
Teď jsem žila v Missouri.
My říkali Misery, jestli rozumíš.
Jo, učím se anglicky a slovní zásobu mám skvělou.
Poslouchej.
Beautiful. Effervescent. Luminous.
Bravo!
Poslyš.
Nevím, jak dlouho tohle vydržím.
- Dáš mi svoje číslo? - Jasně.
Ale nemám propisku.
Zapamatuju si ho. Říkej.
Tak jo.
- 22. - 22.
- 37. - 37.
- 44. - 44.
22, 37, 44.
44, nebo 45?
Tak.
My jsme tady.
Na lince L.
Potřebuješ jet směrem na Manhattan.
Tady najdeš A-1 Records.
A měl bys mrknout i do Generation.
Mají tam super výběr tech housu.
A kde pracuješ?
V Midtownu.
Tam jsou jen…
Tam není co dělat. Samý kancelářský budovy.
Můžeme spolu zajít na oběd.
To ne.
Vůbec to tam nemá duši.
Jo, málem jsem ti zapomněla dát klíče.
Potřebuješ něco?
Kdybys potřeboval vyměnit peníze,
- zajdi do banky… - Jano.
Já už jsem venku sám byl, to víš.
Poradím si.
Tyhle investice vaše portfolio pěkně rozparádí.
Já už nevím. Jo, to říkám každýmu.
Co děláme?
Oblíkáme podřadný šlapky jako luxusní společnice
a ty penzijní fondy na nás křičí, ať si je hezky osedláme.
Vím, že mi rozumíte.
Nazdar. Odkud jdeš, Horečko sobotní noci?
Jo, Gaswami tě chce vidět.
Hned?
Ptal se po tobě o půl osmé, ale asi se musí spokojit s půl devátou.
Jo, slyšíme se?
Zasekla jsem se v dopravě…
Nepřispíváš k práci týmu dostatečným dílem.
Rozumím.
Chápu, jak ti je, samotné v nové zemi, ale dělat jen nutné minimum ti neprojde.
„Kompetentní“ není pochvala. Znamená to, že neexceluješ.
Proč jsi sem vlastně nastoupila?
Asi mě lákala možnost tvořit něco, co tu ještě nebylo.
Něco ryzího a živoucího.
Dává to smysl?
Ne. Buď exceluj, nebo změň obor.
Rozumím.
Zapracuju na tom.
Fakt se nic neděje.
Jen jsem neměla čas.
- Už jsi vzhůru? - Mám o tebe strach.
Mami.
- Už musím končit. - Ahoj, Irino!
- Kdo to je? - Ale nikdo.
Julianin kamarád.
- Ahoj. Zase se ozvu. - Mám tě ráda.
Neřekla jsem jí, že tu jsi.
Zas by měla řeči.
Dneska už bylo práce dost.
To jsi pracovala až doteď?
Takhle pozdě se na Wall Street končí běžně.
Měla bys tam skončit.
Skončím.
A budu muset odjet ze země a pak budeš muset pryč i ty.
Byl jsi dneska venku?
Nevyznal jsem se v té tvé mapce
a pak jsem si tady našel zábavu.
To je na hlavu.
První den v Americe, a prosedíš ho doma.
Půjdeme ven teď.
Na večírek.
Seznámíš se s mými přáteli.
Super.
Už se nemůžu dočkat, až mě budou soudit.
Situace v Čečensku je prý strašná.
To je v Rusku. Já jsem z Běloruska, to je jiná země.
Ahoj, Jano.
Martine! Ahoj. Jak je?
- Jsem hotovej. Ráno jsem přiletěl z LA. - Chudáčku.
Tohle je Maksim.
Hodně jsem o tobě slyšel. Vítej!
Jana říkala, že taky děláš do muziky.
Je úžasnej DJ. A dělá počítačový animace.
Jana přehání.
A jaký věci v Minsku vytvořil!
Musíš si poslechnout jeho první album. Založený čistě na samplech.
Jako DJ Shadow?
- Jo, přesně. - Ne, to teda ne.
Bylo to už před Shadowem.
Odskočím si.
- Panebože. Black Devil Disco Club? - Pirátská nahrávka z Londýna.
Díkybohu za P. P. Roye.
Tady se někdo vyzná. Kde hraješ, odbornice?
Ne, já jsem DJ jenom doma. Je to jen koníček.
- To je škoda dobrýho vkusu. - A ty?
Dělám dýdžeje v APT. Ve čtvrti Meatpacking.
Jo, to jméno už jsem slyšela.
Stav se. Bývám tam každej pátek.
Jo, moc ráda.
Jano?
- Nemá tvůj kámoš nějakej problém? - Proč? Řekl něco?
Ne, jenom už asi hodinu sedí na schodech.
Martin hrál loni na Coachelle.
Je dobrý se s ním znát.
Jano.
Nechci být nějaká atrakce pro tvoje kámoše.
Jsou to děsný pozéři.
- Zařizovala jsem ti konexe. - Neprosil jsem se.
No tak, pojďme ven jen tak spolu, jako dřív.
Fajn, půjdu sám.
Nechystal ses ven?
Nakonec nejdu.
Poslyš.
Omlouvám se. Prostě se cítím fakt divně. Půjdu spát.
Hrozně jsi mi chyběl.
Pojď do vany.
Všechno je tady úplně jiný, než jsem si představoval.
Zvuky. Pachy. Dokonce i ty.
Tvoje tělo.
Je jemnější.
- To je špatně? - Ne.
- Můžu vylézt, kdybys… - Ne, Jano.
Zůstaň. Už jdu pryč.
Tvá máma mě neviděla.
Pojď taky.
Tak šup.
Nepoprosil jsi.
Pojď taky, prosím.
Moc moc prosím.
Máš šíleně jemný ruce.
Cože?
Mám silný a chlapácký pracky.
Nechal sis udělat manikúru?
Manikúru?
Jano!
- Je skoro půlnoc. Snažím se spát. - Promiň, mami!
Jano, zítra…
Tak jo, děcka.
Večírek skončil.
Jo?
Maksime.
Je čas jít.
Promluvím si s ní.
Neopovažuj se!
Všechno bude dobrý.
Zbožňuje mě.
Nemá kam jinam jít.
- Má tady jenom mě. - Zpomal.
O kom teď mluvíš? O Maksimovi?
Jo, přijel za mnou.
Počkat, jak získal vízum?
Vzali jsme se.
Cože?
Kdy?
Před dvěma lety.
Jano.
Mami, prosím tě, nerozčiluj se.
Bála jsem se ti to říct.
Už takhle dál nemůžu.
Nemůžu se o něj starat.
Vím, že jsi ho vždycky měla ráda.
Holčičko moje.
Maksim je úžasná první láska. Ale víš, co jsem si o vás vždycky myslela?
Ty jsi ten typ, co to někam dotáhne. On je ten typ, co zůstane stát na místě.
Mami.
Kéž bys tady teď byla.
Tak proč jste tady?
Aha.
Píše se tu, že máte povolení k uspíšení sňatku…
protože čekáte dítě.
Správně.
Prý jste v osmém měsíci.
Ano.
Tak jo, kam ten spěch?
Jsem těhotná.
Jo, je naprosto očividně těhotná.
Jak tam píšou.
Dnes,
dne 10. června 2001,
uzavřeli sňatek pan Maksim Olegovič Pomerancev
a Jana Viktorovna Vinatovskaja.
Haló?
- Stalo se něco? - Ne, chtěla jsem tě slyšet.
Zavolám ti později.
Dobře.
Co to děláš?
Vypral jsem ti.
Šel jsi ven?
Jo. A dokonce bez mapy.
Abys mi vypral?
Ty pro mě pořád něco děláš.
Chtěl jsem ti to oplatit.
Ne, zas se neraduj příliš.
Stala se nehoda.
Teď by to nejspíš sedělo tobě.
Jo.
Tak se podíváme.
Pěkný.
Víš, vlastně je to celkem sexy.
Pochopitelně.
Protože jsem…
sexy.
Někdy je lepší být tuhej. Přiložíš si ke spánku hlaveň.
Myslíš, že ti hrabe, že jsi labilní. Převracíš stoly a kopeš do židlí.
V restauraci na West Endu.
Volejte chlupatý, cvok tady běhá.
Do pajzlu v podzemí schovat se zdrhá.
Na West Endu.
Čtvrť West End, svět bez perspektivy.
Kluci z East Endu a holky z West Endu.
Čtvrť West End, svět bez perspektivy.
Kluci z East Endu a holky z West Endu.
Holky z West Endu.
POJĎ SE MNOU NA VEČEŘI
Jano, máš tu hosta.
Připravená?
Co to máš na sobě?
Líbilo se ti to.
Nemůžeš za mnou přijít do práce s nahým pupkem.
Fakt?
Blbec. Sekne ti to, kámo.
Nechápu, proč se staráš, co si o tobě ty kancelářský ubožáci myslí.
Protože jsou to mí kolegové.
Tohle je moje práce. Nejsem tu pro srandu.
Každej nemůže celej den sedět doma ve spodkách.
Nemám pracovní vízum.
Na hudbě můžeš dělat i tak.
New York mě neinspiruje, tak co mám dělat?
Máš času, kolik jen chceš.
A co s ním děláš? Nic.
Marníš svůj život.
Měla bys přestat přehazovat svoje problémy na mě.
Přiznej si to.
Super.
Co to je?
- Brána do vesmíru. - To je sakra co?
To je brána
do jiný dimenze.
Skrz prostor a čas.
Jasně.
Brána do vesmíru.
Měl bys přidat kliky.
I vesmírný brány musí mít kliky.
Předveď mi, jak to děláš.
Chceš se učit na dýdžejku?
Jak jinak mám s tebou držet krok?
To ty na podzim nastoupíš na Harvard.
Myslím to vážně.
Tak sleduj.
Tohle je mixážní pult.
Můžeš si pustit jednu nahrávku
současně s druhou
utlumením tohohle.
Slyšíš ten rytmus?
Raz, dva, tři, čtyři.
Dobře.
A teď…
začneš hledat…
vhodný místo k sladění s druhou nahrávkou.
Jsem unavená.
Jsi unavená, protože jsi byla chlastat.
Byla jsem ve stresu.
Pořád se hádáme. Věčně pracuju a svou práci nesnáším.
A já za to snad můžu?
- Už se nechci hádat. - To tvrdíš, ale vozíš se po mně.
„Všechna práce je na mně.
Ty jenom sedíš na zadku.“
Není to pravda?
Vidíš?
Já můžu za všechno.
Hele.
Dva roky jsem tě neviděla, a vzala jsem tě k sobě.
Starám se o nás. Snažím se, aby to fungovalo.
- Snažíš? - Jo.
Na letišti jsi mě čekala s podělaným cucflekem!
Už nemůžu!
A teď se zamkneš v koupelně.
Jano!
Jano! To není fér! Nemůžeš mě obvinit a pak odejít! Jano!
Co se děje?
Nic. Povídáme si.
Jano?
Jano, potřebuješ pomoc?
Mám jít za tebou?
- Pořád se hádáte. - Hleď si svýho, jo?
Však jo. Taky tady bydlím.
Kvůli tobě je nešťastná.
Nic mi není. Můžeš jít zase spát.
Promluvme si, prosím.
Zítra musíš odejít.
Děláš si srandu?
Pomůžu ti najít byt.
- Půjčím ti, než najdeš práci. - Rozčílil jsem se.
- Promiň mi to, jo? - Takhle to dál nejde.
A nebudu se ani snažit, aby šlo. Buď odejdeš ty, nebo půjdu já.
Kam jdeš?
Musím na vzduch. Teď s tebou být nemůžu.
Jano, prosím!
Miluju tě.
Taky tě miluju.
Ale to nestačí.
Jemné ruce jsou má droga.
Máš pro mě chuť domova.
Jak ozvěna se mi vracíš.
Vzpomínám si, že tvůj polibek je jako ze sna.
Extáze úplná.
SBOHEM
VESMÍRNÁ KLIKA
A už nikdy nejsem stejná.
Nikdy stejná jako dřív.
Ne, teď už nikdy nejsem stejná.
Nikdy stejná.
Nikdy stejná, nikdy stejná.
Neboj se.
Vytřeš jim zrak.
Díky moc.
V pohodě. Chci si dneska zatančit na něco dobrýho.
Tak to máš tu pravou.
JANA DALA VÝPOVĚĎ A STALA SE DÝDŽEJKOU.
A PAK FILMOVOU REŽISÉRKOU.
NAPSALA A REŽÍROVALA TENTO DÍL.
VĚNOVÁNO PAMÁTCE VEDOUCÍHO VIZUÁLNÍCH EFEKTŮ
NA MOTIVY ČASOPISECKÉ SÉRIE
Překlad titulků: Růžena Svobodová