ASKEPOTT
Det var en gang en vakker, underkuet jente med en ond stemor.
En fe oppfylte ønsket hennes om å dra på et ball,
hvor hun, da klokka slo midnatt, mistet glasskoen sin.
En prins fant den, og da han fant henne,
ble de forelsket og levde lykkelig i alle sine dager.
Du har hørt historien. Kanskje har du hørt denne historien.
Det var en gang en vakker, underkuet jente med en ond stemor.
Så oppfylte noen magiske fiskebein ønsket hennes om å dra på en nyttårsfest,
hvor hun mistet den lille gullskoen sin.
Kongen fant den, og da han fant henne,
ble de forelsket og levde lykkelig i alle sine dager.
Den onde stemoren ble knust i hjel av steiner i en hule.
I Hellas fortalte de en lignende historie.
Bortsett fra at denne vakre, underkuede jenta badet i en elv,
og en ørn stjal sandalen hennes,
som den deretter mistet rett i fanget på en konge.
Spoiler-alarm, da han endelig fant henne,
ble de forelsket og levde lykkelig i alle sine dager.
Det finnes mange flere. Underkuet jente. Magisk innblanding.
Mister skoen, finner kjærligheten. Jente, magi, sko, kjærlighet.
I 1893 registrerte en folklorist 345 versjoner av Askepott
fortalt rundt om i verden.
I dag antar man at det finnes flere tusen, og det er ikke bare Askepott.
Mange av eventyrene du elsker, finnes i mange forskjellige land.
Hvorfor har vi flere versjoner av samme historie?
Hva er det med eventyr?
Klar? Kom igjen.
I denne boken finner vi noen udødelige favoritter.
Husker du at du hørte historien om Rødhette som liten?
Husk at når klokka slår 12,
må du være hjemme.
Husker du den vakre prinsessen som lå i en forhekset søvn
til eventyrprinsen brøt forbannelsen?
Våkne, din latsabb!
Kom igjen, våkne!
EVENTYR
Når vi snakker om eventyr, bruker vi ofte begrepet
når vi tenker på ting som er for bra til å være sanne.
Du kjenner igjen bildet,
reprodusert i utallige filmer, TV-serier og reklamer.
Og kameraet fryser på det mest perfekte og vakreste øyeblikket.
Ofte knytter vi det særlig til slutten på en Disney-film.
I 1937 ga Walt Disney, den utrolige animatøren,
medoppfinner av Mikke Mus,
ut Snøhvit, den lystige historien om en vakker jente, den onde stemoren
og sju bedårende dverger med varierende temperament.
Hva?
Det var hans første fulle animasjonsfilm
som var laget i multiplan Technicolor, som de skrøt av i markedsføringen.
Mer enn 250 000 tegninger som dette
ble laget av Walt Disney og kunstnerne hans.
Mange kopiert ramme for ramme fra et opptak av referanseskuespillere,
så figurene så ut og danset som ekte mennesker.
I motsetning til tegneseriefigurer, som i disse tidligere Disney-filmene.
Produksjonen var så ambisiøs at avisene kalte det dårskap.
Men da Snøhvit kom ut, fikk pipa en annen lyd.
Den ble en internasjonal sensasjon.
Du kunne kjøpe Snøhvit-tilbehør, Snøhvit-dukker,
et stort utvalg av hatter
og det første soundtracket noensinne.
Om du justerer for inflasjon, er Snøhvit fortsatt blant
de mest inntjenende filmene noensinne.
Den ble en mal for mange Disney-filmer.
Denne fantasien om ballkjoler, slott og en stakkars, ung jente
som må finne en lykkelig slutt, som inkluderer å gifte seg med en prins.
Det er ikke noe galt med det, men det er helt ulikt
de tidligere eventyrene.
Vil du vite hva eventyrene virkelig handler om,
må du spørre ekspertene.
Det er en greie som kan være på film,
og også i bøker.
Det har en hovedperson. Det er magisk.
Et eventyr er en historie som har
vakre personer som sier vakre ting.
Eventyr er ikke ekte.
Det er bare en historie.
Det kommer fra en annen verden, en magisk verden,
full av kreativitet og farger.
En helt annen verden enn den vi kjenner.
De definisjonene er ganske nøyaktige.
Det er lurt å tenke på disse historiene
som historier om metamorfose og transformasjon.
Askepotts filler blir til en vakker kjole.
Snøhvit blir vekket av kjærlighetens kyss.
Jacks bønner vokser til et plantetårn som går forbi skyene.
Alle eventyr har et element av mysterium og magi.
Det har også mange andre historier som ikke er eventyr,
så det er nyttig å vite hva et eventyr ikke er.
For det første er ikke eventyr en legende.
Legender er historier med historisk grunnlag,
som skjer i en ekte tid på et ekte sted.
Eventyrenes omstendigheter er tvetydige
og starter ofte med "Det var en gang".
Eller på tsjekkisk: "Bak flere fjellkjeder, bak sju elver."
Eller på arabisk: "Det var, ja, det var,
eller det var ikke, i de eldste tider."
Et eventyr er heller ikke en myte.
Som ofte er en hellig historie eller en grunnleggende historie.
En fortelling om hvordan en sivilisasjon begynte.
Med andre ord en religiøs historie.
Til slutt så er ikke et eventyr en fabel,
som er historier fortalt for å overbringe moral eller et budskap,
ofte ved hjelp av to snakkende dyr.
Som Haren og skilpadden,
som viser oss at et jevnt tempo sikrer seieren.
Jeg er ikke redd.
Vi løper om kapp, og jeg skal vinne.
Eventyr kan ha et moralsk element, men det er ikke alltid åpenbart.
Jack og bønnestengelen ser ut til å støtte stjeling.
I det minste fra troll.
Historien er enkel. Den er et skjelett.
De gode og onde kreftene. Det er ikke store nyanser der.
De fleste har en lignende struktur.
Helten og deres verden etableres, så kommer skurken inn og gjør noe slemt,
så har helten en plan for å fikse det og får magisk hjelp.
Det er en kamp, de flykter og blir belønnet. Slutt.
Mange historier har samme oppbygging.
Kun en liten undergruppe
har med en pen prinsesse som blir reddet av en prins og gifter seg.
Folklorister hater Disney.
Det er et korporativt eventyr. Det er ovenfra og ned.
På noen vis har det gitt oss en standardisert versjon
som har utslettet alle lokale varianter.
Som alle de Askepottene.
Japan hadde sin egen Askepott, Hachikazuki,
og historien hennes var unikt japansk.
Hun beskyttes av en magisk bolle som sitter fast på hodet,
et buddhistisk symbol.
Da Disneys versjon av Askepott kom til Japan,
ble hun et kulturelt fenomen
som ble fremstilt i filmer, bøker, leker,
og wrestlingturneringen All-Star Dream Cinderella.
Eller ta den russiske Snøhvit, som i denne filmen fra Sovjet-tiden,
som har det berømte speilet og det forgiftede eplet,
men de sju dvergene er sju riddere,
og forholdet til Snøhvit er litt annerledes.
Du er søsteren vår.
Alle sju er her forelsket i deg.
Selv før Disneys Snøhvit erobret verden,
hadde historien den er basert på gjort noe lignende.
Et litt mørkere tysk folkeeventyr,
Sneewittchen, som Disney tydelig er inspirert av.
Dvergenes hus har en klassisk middelaldersk design.
Det har slottet også, med runde tårn og jernavslutninger,
og Snøhvits ståkrage og puffermer.
Den originale tyske versjonen hadde blitt så berømt
på grunn av et av de beste markedsføringskuppene i historien.
Forvandle eventyr til barnehistorier.
Jacob og Wilhelm Grimm var bibliotekarer og amatørfolklorister
som bodde i Prøysen, nå Tyskland, tidlig på 1800-tallet,
en periode da Napoleons imperium raskt ekspanderte
og truet med å kaste en skygge over den tyske arven.
Så se reiste rundt og skrev ned folkeeventyr.
De ville skrive ned arven etter fortellertradisjonen
før den forsvant.
Historier som hadde blitt fortalt av voksne til voksne,
av og til med barn til stede.
I 1812 ga de ut boka Grimms eventyr,
og historiene handlet om barn, og var ikke for barn.
Dette er deres versjon av Rapunsel.
Det er en vakker jente med magisk hår som holdes fanget av en ond heks,
mor Gothel.
En dag klatrer en prins opp håret hennes for å nyte hennes selskap.
Rapunsel blir gravid og får tvillinger, så Gothel forviser dem til villmarken.
Kritikken var grusom. Boka fikk masse kritikk.
En ledende kritiker kalte den "patetisk og smakløs".
De sa: "Vi skal høre på kritikerne
og gjøre historiene mer barnevennlige."
I den siste utgaven
snakker prinsen med Rapunsel. Ingen blir gravide.
Så blir prinsens øyne stukket ut av torner.
Barnevennlig betydde mer vold i Tyskland på 1800-tallet.
En bok kalt Busteper var bestselger på den tiden,
om en gutt som suger på tommelen før den klippes av med en stor saks.
Og en gutt som ikke vil kamme håret,
så han ender opp med å se sånn ut, og foreldrene slutter å være glad i ham.
Dette var historier
som advarte mot å være nysgjerrige.
Det var en håndbok for manérer for barn.
I Grimms versjon av Askepott,
skar stesøstrene av biter av føttene sine
for å få dem ned i skoen, men de blir avbrutt av en irriterende due.
Den sier: "Koo-koo, det er blod i din sko."
Det er et rim. Jeg husker det ikke.
Egentlig er det…
Rook di goo, rook di goo! Det er blod i din sko.
Skoen er for trang. Dette er feil brud!
Senere kommer fuglene tilbake og hakker ut øynene deres.
Jeg husker godt at jeg var rundt tre år,
og jeg var kjempeinteressert, og jeg sa:
"Ja, de onde menneskene fortjener det. Kom igjen."
Da boka spredte seg internasjonalt, la redaktørene til illustrasjoner.
Det var en betydelig endring.
De ble en del av kveldslesningen.
Det inspirerte andre forfattere, som H. C. Andersen,
til å skrive sine egne eventyr.
Men i prologen skrev brødrene Grimm en magisk påstand.
Historiene deres var gamle,
knyttet til tidligere og enkle livsstiler.
Det ble ofte antatt at mange av historiene var kjempegamle.
Vi finner mange av de samme historiene i forskjellige kulturer,
kulturer som vi vet er knyttet til hverandre.
Mer enn et århundre før Grimmene
publiserte Charles Perrault en bestselgende eventyrbok i Frankrike,
og den hadde mange av de samme historiene.
Det var mulig at tidligere forfattere hadde funnet opp historiene,
som spredte seg som ild i tørt gress.
Mange av disse historiene er kanskje bare veldig fengende.
Kanskje er de underholdende historier som folk elsker å høre og fortelle,
så kanskje de overhodet ikke er kjempegamle.
Men å løse det mysteriet var så godt som umulig.
Ta Rødhette og ulven.
Dette kartet viser
alle gangene en versjon av historien ble skrevet ned.
Av en misjonær i Vest-Afrika, en poet i Kina
og to brødre i Tyskland.
Men mellom alle de registrerte historiene
er det mange tusen mil og hundrevis av år.
Det ligner veldig på problemet som evolusjonsbiologer har
når de prøver å rekonstruere livets historie,
fordi bare en liten brøkdel
av alle artene som har eksistert, har lagt igjen spor.
Men ved å spore et bestemt trekk eller gen
kan de vise hvordan arter utviklet seg,
og til og med vise eksistensen av felles forfedre
som er utdødd for lengst.
Tehrani brukte samme tilnærming.
Kjerne-DNA-et i Rødhette og ulven er enkelt.
Et barn eller flere barn
blir atskilt fra foreldrene og lurt av et rovdyr
som later som han er en slektning.
Det finnes også mange mutasjoner.
I Europa er rovdyret en ulv.
I Kina er det en tiger. I Afrika er det et troll.
I noen historier har barnet på en rød hette.
I andre er barnet en geit. Av og til dør barnet, eller…
En tømmerhugger skjærer opp magen til ulven og redder Rødhette.
Og andre ganger…
Hun må ikke reddes av en mann.
Hun kommer seg bort fra ulven selv.
Basert på alle disse variasjonene
fant Tehrani ut hvordan historien ble spredt.
Man får et slags familietre med versjoner av Rødhette og ulven.
Det ble spredt over tre kontinenter
og inndelt i mindre greiner når detaljer ble lagt til og fjernet.
Treet forteller sin egen historie om stedene en historie reiste
og de mange generasjonene som delte og elsket den
og gjorde den til sin egen.
Ved å spore greinene tilbake
kan du se hvilke historier har en felles stamfar.
Som Grimm-versjonen. Deres stolte, tyske historie
er en direkte etterkommer av Perraults franske historie.
En av Grimms hovedkilder
var en familievenn, en datter av franske immigranter.
Som sikkert kjente til versjonen Perrault hadde skrevet ned.
Men det var ikke Perrault som fant den opp.
Den originale Rødhette og ulven kom før alle berømte bøker,
og er minst tusen år gammel.
Vi er ikke sikre på når og hvor den kom fra.
Vi ser for oss at folk sitter rundt leirbålet
og forteller historier.
For å la gammel visdom gå i arv, men også for underholdningens del.
Disse historiene har gått i arv fra generasjon til generasjon i lang tid.
Skjønnheten og udyret er 4000 år gammel.
Jack og bønnestengelen er 5000 år.
Det eldste eventyret de studerte…
Finner du i Tyskland og i Vest-Europa.
og i Øst-Europa og Vest-Asia.
Mange av befolkningene kan spores tilbake
til de siste felles forfedrene.
Seks tusen år siden.
Fem tusen fem hundre år før vi fant opp boktrykkerkunsten.
Fire tusen år før vi fant opp papiret.
To tusen år før vi skrev ned en historie, Gilgamesj.
Den ble først fortalt da vi lærte å lage bronse,
en hendelse som endret sivilisasjonen.
Kanskje det er derfor historien er Smeden og djevelen.
Smeden inngår en avtale
med en ond, overnaturlig figur.
Han vil kunne sveise alle materialer og bli den beste smeden noensinne.
Og til gjengjeld må han gi opp sjelen sin.
Du har garantert hørt en versjon av historien.
Jeg måtte være ved korsveien ved midnatt for å selge sjelen til djevelen.
Jeg tilbød sjelen min til Satan
hvis han vekket hesseren fra graven for å ta hevn.
Er du villig til å inngå en avtale?
Si hva du vil ha.
I kristne samfunn har det blitt en historie om ambisjonens farer,
men i originalversjonen…
Det første smeden gjør,
er å sveise fast djevelen, så han ikke kan røre seg.
Han blir verdens beste smed
og får beholde sjelen, så han lurer djevelen.
Eventyr har vært under betatesting veldig lenge.
De er historier som er finpusset
til en serie med stemningsfulle, spesifikke detaljer
gjennom mange århundrer med gjenfortelling.
Den sterkeste historien overlever.
Når en historie utvikler seg, fjernes alt som er overflødig.
Derfor er figurene og historiene så enkle,
fordi da kan de lett tilpasses tiden.
Det er så mange onde stemødre
fordi før 1900-tallet,
var det vanlig at kvinner døde under fødselen.
Og Disneys Askepott fikk en gresskarvogn,
fordi da Charles Perrault skrev ned originalversjonen,
var folk interesserte i gresskar.
De var den kule, nye grønnsaken fra USA.
Noen av de tidligste filmene
av den legendariske illusjonisten Georges Mélliès
var versjoner av Askepott og Ridder Blåskjegg.
Den ikke så barnevennlige historien om en kvinne som finner ut at ektemannen
har for vane å drepe konene sine.
Så tok Lotte Reiniger dem med til en ny verden,
og klippet ut dukker og koreograferte skygger,
slik at vi fikk den første fulle animasjonsfilmen.
Og denne filmen, 1916-versjonen av Grimms Snøhvit,
ble vist for fulle kinoer
som knapt fikk plass til alle som ville se den.
Historien forteller også om en ung gutt med navn Walt,
som var så henrykt at han laget sin egen versjon.
Disney har laget den ene historien som vi alle kjenner.
Så på den måten kan man si at den har hatt
en negativ kulturell effekt.
Men Disney holdt historiene i live.
Var det ikke for Disney, kunne mange av eventyrene ha forsvunnet.
Eventyr er et produkt av tiden de blir laget i.
Filmen Snøhvit ble laget på 30-tallet.
Det feminine idealet da
var en søt og flittig kvinne som vasket, og hun var et slags passivt ideal
for kvinnelighet og femininitet.
Disney ansatte kun hvite menn i kreative stillinger.
Som selskapet forklarte i dette avvisningsbrevet:
"Jenter ble ikke vurdert til opptak på opplæringskurset."
Men tidene har endret seg.
Frost er den første animerte Disney-filmen som er regissert av en kvinne.
Den er inspirert av Andersens historie om Snedronningen,
men blir en slags hymne til søstres solidaritet,
og solidariteten til kvinner generelt.
Når eventyr skrives om for å bli mer feministiske,
går vi lenger bakover enn fremover.
Forfatteren Madame d'Aulnoy
ga oss begrepet "eventyr" på 1600-tallet.
Og i hennes versjon av Askepott kalles den vakre, undertrykte jenta
"den lille, smarte jenta",
fordi hun overlister fiendene sine og blir venner med feene.
Hun bruker tiden på å være grei mot fiendene sine,
men moralen på slutten av denne versjonen er
at det er gøy å være grei mot folk som er grusomme,
og så slår du dem uansett.
Da eventyr gikk fra leirbål til hjemmene våre,
og deretter til bøker og skjermer, forsvant noen av historiene i skyggene.
Men i dag, mer enn noensinne, har vi tilgang til forskjellige greiner,
forskjellige trær og forskjellige skoger.
Filmen Coco introduserte oss for meksikansk folklore
om hvor viktig det er å huske forfedrene dine.
Vaiana var basert på polynesiske folketradisjoner
som minner oss på at vi må ta oss av samfunnet.
Og Japans Hayao Miyazaki
har gitt verden historier om voldens redsler
og respekt for naturen.
Et tema som deles av keltisk folklore, som inspirerte filmen Wolfwalkers.
Det beste med å gå globalt er
at vi ser at det er en gyllen kjede av folklore som forener oss alle.
Historiene kan skape samtaler på tvers av kontinenter,
på tvers av kulturelle skiller og språklige skiller.
Eventyr er historier som har overlevd i tusenvis av år av en grunn,
fordi de retter fokuset mot grunnleggende menneskelige problemer.
De beste folkeeventyrene
er de som både kan tilpasses
og som tar opp grunnleggende sannheter
og grunnleggende anliggender som er relevante
for alle mennesker overalt og til enhver tid.
Jeg lærte at du ikke skulle snakke med fremmede
og alltid høre på foreldrene dine
eller familien du har.
Om jeg så en ulv, ville jeg gått videre, ikke snakket med ham,
gått til bestemors hus og spist, uten å stoppe.
Du trenger ikke alltid å ha på deg noe fint
og se fin ut for å være fin på innsiden.
Hvis personen liker deg
og vil være vennen din, liker de deg for den du er.
Hvis vi har tro på oss selv,
kan vi gå fremover samme hva som skjer.
Og de levde et lykkelig og velstående liv.
Eller lykkelig og tilfreds til alle dagers ende.
Eller i lykke og luksus til den dag i dag. Eller lykkelig i alle sine dager.
Og snipp, snapp, snute, så var historien ute.
Tekst: Mari Hegstad Rowland