Nejprve si mysleli, že mám něco z očima.
-První nebo druhá? -První.
Co bych dal za to, kdyby to byl obyčejný zelený zákal.
Tak, hotovo.
Protože brzy poté...
jsem začal slyšet hlasy.
-Tudy. -Adame.
Tamtudy nechoď.
-Poslouchej. -No tak. Dokážeš to.
Adame.
Jistě víte o vaření.
Říkejte tomu, jak chcete. Zabavení se, samoléčba, jak chcete.
Ale jen to je dokázalo utišit.
Jsi v pořádku?
A nesvádějte na mámu, že na to nepřišla dřív.
Posledních pár let toho měla až nad hlavu.
Když se táta rozhodl,
že otcovství mu jen překáželo v tvořivosti,
museli jsme se z té posrané situace vykopat.
Tak jsem vařil.
A vařil.
A jídlo se stalo mým příspěvkem do našeho ubožáckého příběhu.
Zlato, to je skvělé.
Navíc, skutečně jsem se v tom zdokonalil.
Přesná dávka římského kmínu.
A pak se k nám nastěhoval Paul.
Zajímavé.
Je to moc dobré, lásko. Miluju to.
Domov, jak jsem ho znal, se stal minulostí.
Tak jsem začal chodit ven.
Přijetí na kuchařskou školu na podzim bylo jako oáza
uprostřed hořícího smetiště, ve které se můj mozek postupně proměňoval.
Musím myslet na vytouženou cenu a čekat na svou chvíli.
Jak těžké může být skrývání mého narůstajícího šílenství
před nelítostným ekosystémem, kterým je střední škola?
Koukněte. Konečně nás pozvali na jeden ze Sářiných večírků.
Ne ten musíme jít, chlape. Půjdeš, že?
Večer tě vyzvednu, jo?
Kdo je to?
Sarah? Láska mého života.
Na chvíli to byly jen hlasy.
Jo, jasně. Sarah.
Naši si dávají další zkušební pauzu.
Ale můžu je tak přimět, aby mi půjčili auto.
Co ty na to, na tu párty?
Povídám ti. Myslím, že dnes je...
Adame.
Hej, Adame.
Tady.
-Co? -Pozor, pálí to jako láva.
-Promiň. -Co to děláš?
Tady, Adame.
Todde.
Adame.
Musíme okamžitě odejít.
Neboj, šéfe. Mám to.
Udělejte něco, prosím!
Bolí to! To bolí!
Hej, kluku. Kluku!
Chceš, abychom tě chránili? Padej.
Adame, běž.
Uklidni se, synku. Uklidni se.
Uklidni se, synu. Klid... Hlavně se uklidni. To nic.
Hlavně se uklidni, synu. Klid.
-Pusťte mě! -Dýchej.
Hlavně se uklidni.
Uvolni se. Klid. Jen dýchej.
Nazvali to mým prvním psychotickým záchvatem.
-Dobrý den. -A tenkrát jsme zjistili, co jsem zač.
Schizofrenie, chronická mentální porucha,
při které člověk ztrácí pojem o realitě,
což vyvolává vizuální a sluchové halucinace,
paranoiu, bludy.
Proto ten estrádní výstup v hodině chemie.
V podstatě roh hojnosti plný sraček.
Nikdy se to nevytratí, nikdy nebudu normální.
Konec.
Nejprve mě vyloučili ze školy.
Hej, jdeš příští víkend na Sářin večírek?
Toddovy popáleniny byly tak zlé, že mu museli transplantovat kůži z prdele.
Kde máš svěrací kazajku, zmetku?
Teď mě nenávidí.
-Hej, no tak, lidi, do tříd. -Zmetku.
Všichni mě nenávidí.
Pak Paul schoval všechny nože.
Řeknu jen jedno.
Možná bychom ho měli poslat někam, kde se o něj budou umět postarat.
Profesionálně.
Jen mi řekni, kdy mám začít drtit hlavy, kluku.
Zhluboka dýchej, Adame. Myslí to dobře.
Vypadá to, že mámy ze sousedství trénují na deset kilometrů.
Chceš se jít mrknout?
Jakmile se objevili, už nikdy nezmizeli.
Jako banda všudypřítomných spolubydlících.
To je Rebecca.
Je něco jako spojení Dalajlámy s Coachellou.
Vždy zen.
Upřímně, ta mi tak moc nevadí.
Pak tu máme Bodyguarda, kterého není nutné vysvětlovat.
Je prchlivý, ale loajální.
Musíš si pořád hlídat záda.
A nakonec tu máme Joaquina.
Je jako nadržený nejlepší kámoš z filmů z devadesátek,
pořád se mě drží a bez rozmýšlení říká, co mu přijde na mysl.
Já vím.
Je toho dost.
Teď, kdy se máma oddala beznadějné misi nalezení léčby, do toho vstupujete vy.
Tak jako jiné důvěřivé matky, které jsme poznali,
sedící ve stejné čekárně, důvěřující stejným doktorům,
tiše škemrající o jedinou věc:
"Vylečte mé dítě."
Abilify. Risperdal.
Clozapine. Stelazine.
Řekněte směsku léků a ručím vám, že jsem ji zkusil.
Nějaké změny?
Ne.
Ale i přesto máma prostě neztrácí naději.
Aspoň jeden z nás. Asi.
MÁTE SCHIZOFRENII?
Konečně je tu nový lék na schizofrenii... TOZAPREX
A teď to víte.
Celý ten žalostný příběh.
Berte, nebo neberte.
Tada radši neberte.
Protože, upřímně, jsme tady jen proto,
že mámině odhodlání se nedá uniknout.
A nechci vám nijak nasrat na vaši celoživotní práci, nebo tak něco,
ale já jsem členem elitní skupiny takzvaných odolných proti léčbě.
Což znamená, že nezažijeme ten moment "není to tvoje vina"
z filmu Good Will Hunting.
Co kdybyste mě raději potichu vyškrtli z tohoto experimentálního programu
a všichni si ušetřili zklamání?
Jo?
Celé jméno pacienta: ADAM PETRAZELLI
STAV PŘIHLÁŠKY: SCHVÁLENO
Tak jo, lásko, je čas jít.
Říkal jsem ti, že nikomu nebudu dělat pokusného králíka.
Nevíme, co se stane, když si to vezmu.
Možná se ti uleví.
Možná budeš trávit víc času mimo postel.
-To by se mohlo stát. -A co když mi vypadají vlasy?
Co když oslepnu? Co když je to jed?
Lásko, proč by tě chtěl někdo otrávit?
-Jsme připraveni. -Dobře, hned tam budeme.
No tak. Mám z toho dobrý pocit.
Ne, že nás zradíš, kámo.
-Nemohl bych si to vzít později? -Dobře.
Obleč se.
Musíme jet do Brazílie.
Vypadá to tu hezky.
KATOLICKÁ ŠKOLA SVATÉ AGÁTY
Ale já ani nejsem katolík.
Katolíci dbají hlavně na docházku.
Moc ráda vás konečně poznávám, pane Petrazelli.
Já taky.
Sundej si to.
Jsem ráda, že jste mohli přijet všichni.
Jo, no, jediný člověk, který vás nezavrhne, je Ježíš, že?
Co tím myslí, je, že si velice
vážíme vaší ochoty přijmout Adama v polovině školního roku.
Náš Pán miluje všechny své děti, i ty, které mají problémy.
Jasně zdůrazňujeme...
No tak, kluku. Dovol mi se o ni postarat.
-Budou tu jen problémy. -Pokud jim chceme dát možnost, aby se...
Jak chceš.
-Děje se něco? -Ne.
Jen, páni.
To je ale podívaná.
Ano, Svatá Agáta je domovem těch nejlepších a nejchytřejších.
Sestra Catherine M. Petersonová
Nejen v naší školní oblasti, ale i v celém okresu.
A tím to nekončí.
Morální a duchovní bezúhonnost jsou také velmi důležité.
Jak víte, Adamovo přijetí do tak významného akademického prostředí
je podmíněné.
Očekávání se na něj vztahují bez ohledu na jeho zdravotní problémy.
To nebude problém.
-Že, Adame? -Jo, jasně.
Jsem připraven excelovat na všech frontách.
Tady stojí,
že Adam nedávno začal s experimentální léčbou své nemoci.
Ano, právě začal.
A jak se cítíš?
Rozohněně.
No...
Adama můžeme přijmout.
Pod podmínkou, že si udrží chvalitebný až výborný známkový průměr
a závěrečné ročníkové zkoušky složí na minimálně 90 procent.
A na závěr, budeme vyžadovat měsíční zprávy o jeho psychiatrické léčbě.
To nebude problém.
Mnohokrát vám děkuji.
Budete diskrétní, že?
Na škole, kam chodil naposled, jsme měli problém se šikanou.
Asi to tak bude lepší. Není třeba nikoho znepokojovat.
Dobře, děkuji. Adame.
Adame?
Musím si odskočit na záchod.
Malý moment.
Hej.
Co se děje?
Copak nevidíš, jak mě odsuzuje?
-Kdo? Paul? -Jo.
Záleží mu na tobě. Jen neumí komunikovat jako my dva.
Skutečně? Tomu říkáš komunikace?
Podívej, jakmile začneš brát ty léky, budeš se cítit lépe.
-Pěkná změna tématu... -Ne, slyšels ji.
Musíš tu experimentální léčbu a uspění tady brát vážně, jinak...
Jinak co?
Nedostaneš diplom.
Žádná kuchařská škola na podzim.
Je to tvoje poslední šance, Adame.
Lásko, my to vyléčíme.
Pamatuj, co říkal doktor.
To, že se s tou nemocí potýkáš,
-neznamená... -Že já jsem ta nemoc.
Těžko se tak člověk cítí, když se tak k tobě všichni chovají.
Hned se vrátím.
JEŽÍŠ TĚ MILUJE NE, KDYŽ JSI TEPLEJ
S morální a duchovní bezúhonností mi polibte prdel.
Proč je tak těžké sejít se na záchodě, jak jsme se domluvili?
Ne venku, ne na chodbě. Uvnitř. Není to tak složité.
Dobře. Dej mi pokoj. Jsem na záchodě.
-Hotovost. -Jo.
-Chybí ti 40. Není to žádná charita. - Zbytek dodám příští měsíc.
Ne, pořád mi dlužíš 30 za minulý měsíc.
Je tu s tebou?
Ne.
Víš, že tohle křídlo je zavřené kvůli mši, že?
Má silnou energii.
Vsadím se, že je Střelec.
Jsi němý, nebo co?
Beru to zpátky. Definitivně Štír.
Nejsem němý.
Jsem tu nový.
Zítra je můj první den. Nevěděl jsem, že tohle křídlo je zavřené.
Pozor, ať se tam dole nevzrušíš.
Neviděl jsi nás, jasné?
Koho?
- Nás. -Chci to příští týden.
-Udělám ti kápi. -Sklapni.
Jsi moje hrdinka.
Adame.
Co si to nalháváš?
Tady nemáš šanci.
Jo.
Tak zatím, lidi.
Tak jo, je to tu. Ukaž, kdo jsi.
Buď v pohodě. Buď sebevědomý. Míň jako ty, víc jako já.
Dej si ten prasiolit do kapsy. Pomůže ti se sebevědomím.
Co je to?
Můj oběd.
Kdo nosí do školy suši?
Výborně. Nahrává ti na laškovnou konverzaci.
Lepší než to psí žrádlo, co tady dávají.
Jídlo tu není tak zlé.
Za to školné by tu měli dávat všechno čerstvé přímo z farmy.
Co jsi, nějaký jídelní snob, nebo tak?
Řekni jí, že máš širokou chuťovou základnu.
Mám širokou... chuťovou základnu.
Dobře.
-Hej, tady. -Jo.
Ahoj.
-Ahoj. -Jo.
Jsi divnej.
Nechci se tě dotknout, ale máš speciální potřeby?
Ne!
Jen se ptám. Nechtěla jsem tě vyprovokovat.
Chci říct, ne. Nemám. Mám syndrom chronické bolesti hlavy.
Takže jsem občas zmatený.
-Nechal sis udělat snímek mozku? -Ne, proč?
No, pár zhoubných nádorů se schovává za obyčejnou bolestí hlavy.
Akustický neurom, lymfom CNS, meningiom.
Jen říkám.
Jsem si jistý, že to jsou jen bolesti hlavy.
Jsem Maya.
Já jsem Adam.
Přišla jsem tě vystrašit, abys mlčel...
ale mám pocit, že jsi celkem neškodný.
Jsi školní prodavačka drog, nebo tak něco?
Sedí před tebou premiantka Sv. Agáty.
Prokaž trochu úcty.
A co bylo to s tím superhrdinstvím na chlapeckých záchodech?
Jen malá bokovka.
Jsem někdo, kdo tady umí věci zařídit, když zaplatíš.
Domácí úkoly, slohovky.
Takže jsi něco jako Bernie Madoff akademických podvodů?
Jistě, ale mě nechytí.
Proč jsi oblečený, jako by mělo sněžit? Venku je skoro 25 stupňů.
Jsem zimomřivý.
Dávej si pozor, aby tě nechytili bez uniformy.
Ahoj, lidi. Chcete si koupit lístky na stužkovák?
Letošní téma je Hvězdná noc: Magická noc pod Jeho hvězdami.
Myslím, že mluví na tebe.
Rozhodla jsem se nepřidávat se k patriarchálním normám jako stužkovák.
Díky.
To šlo.
Nic, když budeš něco potřebovat, víš, o čem mluvím, dej mi vědět.
Hele, půjdete?
Není to dobrý nápad, kluku.
Jistě. Hodně štěstí se sexem, když budeš mít žloutenku a průjem.
Novinka.
Mám novou kamarádku. Tak trochu.
To mělo být pro Adama vítězství.
Ty se hned tak nenajdou, když je celý váš život
tajemný pokoj bez východu.
A Paul kolem mě chodí po špičkách, jako bych ho měl zabít ve spánku.
Jako by z vás duševní choroba dělala Jeffreyho Dahmera.
Co je to?
Tak musíme umývat o jeden příbor míň.
Napadlo mě, že je vyzkoušíme.
Nevím, co je divnější.
Vidět to, co tam ve skutečnosti není,
nebo sedět naproti dospělého muže, který se mě najednou bojí.
Takže, Adame...
naučil ses dnes něco?
Ale to je jeho problém, ne můj.
Dověděl jsem se, že Svatá Agáta je pojmenovaná po ženě,
která odolávala dvoření se muže,
a potom jí za trest usekli prsa.
Myslím, že Paul se ptal na učení.
Bylo to v pohodě.
Není o čem mluvit.
Uznej to. Je to dobrá škola.
Dobře.
Adame.
Ničíš mámě život, Adame. Nejsi syn, jakého si přála.
Proto tvůj otec odešel. Věděl, že nejsi normální.
A brzy se o tobě doví pravdu i všichni na tvé nové škole.
A potom se tě konečně zbaví.
Budeš pryč.
Ničím.
Když se ten hlas objeví,
je to jako noční můra, když nespím.
Pokouším se zavřít oči...
a kompletně si vyčistit mysl, jak jste mi říkal.
Ale...
nefunguje to.
-Jsem na tebe pyšná. -Díky.
A trvám na tom, že tenhle prášek taky nezabere.
Jsem na tebe pyšná, lásko.
Ale tajně jsem doufal, že mě přesvědčíte o opaku.
Dobře.
Velmi dobře, Marlene.
Adame, to není moc dobré. Musíš si to opravit.
Nesnažím se propadnout z matiky.
To vím, ale nesmíš se nechat vyhodit už druhý týden.
-Mluvíme tu o tvém životě. -Já vím.
Ale ty nežiješ se mnou v mé hlavě.
Pojďme zase táhnout za jeden provaz.
Usadit se. Nadechnout se.
Jo, dobře. Za jeden provaz.
Možná by mohl pomoct Paul. Je na čísla.
Ne, to...
-To by skutečně nešlo. -Rozmysli si to, jo?
Dobře.
Najdu si doučujícího.
TRPÍ JESSICA REIDOVÁ PORUCHOU PŘIJÍMÁNÍ STRAVY?
-Ahoj. -Proč jsi to podepsal?
Dívala jsem se na tebe, když jsi mi to dával.
Lidi si tady umí pohrávat se slovy, co?
Nedej se oklamat studijními výsledky.
Všechno, co potřebuješ o Sv. Agátě vědět, je tady.
-Takže tohle je něco jako tajné zákoutí? - Jo, musí to tak zůstat.
Pokud máme spolupracovat,
nesmíš mi posílat vzkazy v hodině sestry Catherine.
O to mi jde. Nemusíš na mě nic šít.
Potřebuju doučovat.
Jo, ne. Takovou otravnou práci nedělám. Zkus to ve studentském centru.
Ten kluk předtím ti dlužil prachy, že?
Nevěřil bys, kolik těch bohatých parchantů
nedrží slovo.
Chceš dál nahánět bohaté pitomce, nebo vydělávat?
Máma je ochotná za doučování zaplatit a moc si přeje, aby se mi dařilo.
Dvě stě na týden, tři setkání.
Jen v pracovní dny, jeden víkend za měsíc.
Ježíši.
-To myslíš vážně? -Dostaneš, co si zaplatíš.
- Co takhle 100 na týden. - Dvě stě.
-Sto padesát. -Dvě stě, jinak odcházím. Ano, nebo ne?
Po tom, co jsem v sedmičce obdržela od Honor Society
Newtonovu cenu pro mladého génia,
jsem od Sv. Agáty dostala plné stipendium.
Tam jsem taky od prvního roku úřadující
prezidentkou studentské rady.
K tomu taky kapitánkou několika klubů.
Jako třeba ročenkového, vědeckého, francouzštiny, modelu Spojených národů.
Ale ty jsou jen pro zábavu.
Soustředím se hlavně na studia,
protože jsem byla předčasně přijata na univerzitu Duke.
Páni, to...
Páni, velmi působivé, Mayo.
Karta vzpřímených milenců. Láska, spojení, vzájemná přitažlivost.
Když něco dělám, tak to dotáhnu do konce.
Průměr nebo polovičatost neznám.
Udělám všechno pro to, aby váš syn nezůstal pozadu.
-Je dobrá. -Je dobrá.
S dospělými náhodou neděláš, co?
Jsi velmi působivá, Mayo.
Ale 200 dolarů týdně je příliš. Uděláš to za 75?
-Jo, jo, to je dobré. -Skutečně?
Skvělé!
Předvedlas tam dole moc hezké divadýlko.
Jo, divadýlko jsem vymyslela.
Páni, tady je ale ticho. Je tu slyšet naprosto všechno.
Naprosto.
Co ty kuchařky, Julie Childová?
Tak nějak se učím na kuchaře.
Tak nějak, nebo se fakt učíš?
Učím.
-To je tvoje vášeň. -Je to moje vášeň.
-To se každý den nevidí. -Jo.
Encyklopedie skořice od Alicie Tellové.
Co ta umí se skořicí je neuvěřitelné.
Co?
Jsi překvapená, že jsem větší šprt než ty?
Prosím tě, mluvíš s kapitánkou klubu robotiky.
No, ale já umím uvařit poslední jídlo, které měli na Titaniku.
Chceš si to rozdat? Dobře.
V osmičce jsem na vědeckou výstavu postavila funkční repliku roveru na Marsu.
Z plechovek od koly.
Na 16. narozeniny jsem byl na sýrařském semináři v Oregonu.
Loni v létě jsem vyhrála soutěž Google hledá vědecký talent.
Víš, kdo osobně můj projekt vybral? Neil deGrasse Tyson.
Ne.
Tak do toho.
Tak jo, nic nemám.
Co? Nedívej se na mě. Dívej se na ni.
Máš problém s díváním se do očí.
Vždycky říkáš, co ti přijde na mysl?
Mohl bych mít degenerativní oční chorobu, nebo tak něco.
Dobré je říkat, co si myslíš, nebo raději mlčet.
Naprostá upřímnost, chápeš?
To pomáhá.
Tohle je nový recept, který zkouším.
To tě naučili v těch tvých Bradavicích pro speciální sýry?
-Ochutnej to. -Jsi si jistý, že ustojíš pravdu?
To uvidíme.
To je ono. Jsi na startovní čáře.
Háček, lanko, ponořit. Je tam.
Co se děje?
- Říkal jsem ti, ať ty prášky nebereš. - Je to dobré. Jako hrozně dobré.
-Jo, já vím. -Je to...
zemité.
Možná i uzené.
-Je to sýr Fontina. -Božínku.
-Je to moje tajná zbraň. -Slyšíš mě?
Takže k určení velikosti kruhu musíš...
A rovná se...
-Pí krát R. -...pí krát R...
na druhou.
Vidíš? Mám to.
Jo, určitě.
Hej, děcka. Už je pozdě.
Mayo, jak ses sem dostala? Nevidím tu auto.
Jo, jela jsem autobusem.
Dobře, zavezu tě domů.
To nemusíte. Pojedu posledním autobusem.
V tuto dobu? V žádném případě. Za deset minut se sejdeme dole.
Jo, tady to je. Děkuju za odvoz.
-Uvidíme se v pondělí. -Uvidíme se v pondělí.
Podívejte, já vím, že "vyléčení" je pro moje lidi nebezpečné slovo,
takže neřeknu, že k němu dochází.
Hej. Ne.
Nedělej to, ne, ne. Adame, zamysli se. Prostě ne... Hej!
Ty hajzl...
Ale takto normálně jsem se ještě nikdy necítil.
Žádné záchvaty průjmu, ani jiné zdrcující vedlejší účinky.
Jen občasné cukání svalstva. Nic zásadního.
Je to v pohodě.
Doufám, že to vydrží.
Vajíčka v omáčce s křupavou slaninou.
Jak ti to chutná?
Dobré ráno i tobě.
V té holandské omáčce je kajenský pepř. Řekni mi, co si o tom myslíš.
-Co? -Nic.
-V poslední době jsi nahoře. -"Nahoře"?
Veselý.
Sluší ti to.
Jo, no, víš, cítím se dobře.
-Tak jo, dej si. No tak. -Dobře.
-Zlato, je to dobré. -Jo? Skutečně?
Vrátil se!
Dobře.
Vrátil jsem se.
Hej, k čemu je ta vyhřívaná poduška? Paul má hemeroidy?
-Trápí ho prostata? -Bože.
-Vážně. Zajímá mě to. -Jsi příšerný.
Nejsem příšerný. Zajímá mě jeho páteř.
Ne, koupila jsem ji pro tebe.
Myslela jsem, že ti pomůže s těmi křečemi.
Lásko, to je ale dobré.
Počkej, mluvilas s mým psychiatrem?
Tu a tam. Tak jsme se dohodli, ne?
Nemyslel jsem, že si budeš číst mé záznamy.
Jsem tvoje máma. Mým úkolem je ti pomáhat.
Ahoj.
Haló?
Ve jménu Otce, i Syna, i Ducha svatého, amen.
Jsi na řadě.
Omlouvám se, ještě nikdy jsem to nedělal. Já v Boha vlastně nevěřím.
Asi bych to neměl říkat.
Moc o tom nepřemýšlej.
Žádná pravidla tu neplatí. Je to tvoje chvíle.
Skutečně tu lidi mluví o tom, jak často si honí a podobně?
No, všem na této škole je mezi 13 a 18 lety, tak co myslíš?
-Pro všechny je to trapné. -Pokud to nedělají tady.
Jan 1:9.
"Vyznáme-li se z hříchů, tak Bůh bude věrný a spravedlivý
a očistí nás od všech našich prohřešků."
Skutečně? Tím mě chcete přesvědčit?
Obvykle to funguje.
A co když tu budu jen tak sedět?
Pak můžeš hledat cestu ve své duši a já si budu užívat klidu.
-Takže co řeknu, zůstane mezi námi? -A Bohem.
Ale jelikož v Boha nevěříš, tak asi jen mezi námi dvěma.
Chodím k psychiatrovi
a ukázalo se, že máma všechno ví.
-A to ti vadí? -Jo.
Taky byste nechtěl, aby vám máma lezla do deníčku, že?
Ne. Máš pravdu, to je divné.
Myslím, že...
není nutné, aby mě neustále někdo hlídal.
Myslím, že mám právo žít svým vlastním životem. Že?
To je rozumný požadavek.
Máš nárok na prostor a soukromí, aby ses mohl stát svým vlastním člověkem.
Přesně.
-Děkuji. -Není zač.
Je hezké, když mě někdo poslouchá a ne jen sleduje.
-Je příjemné, když ti naslouchají. -Jo.
Odpouštím ti tvé hříchy
ve jménu Otce, i Syna, i Ducha svatého, amen.
-Z ničeho jsem se nevyznal. -Prostě to tak ber.
Přiznám se, že jsem sem chtěl vletět rozzuřený tím,
že máma zná obsah našich setkání.
Ale pak se stalo něco neuvěřitelného.
Poprvé za hrozně dlouhou dobu
jsem se probudil do naprostého ticha.
Žádný šepot.
Žádné povídání.
Žádné vidiny.
Jen čisté, krásné, nefiltrované ticho.
Je neuvěřitelné, co jsem byl schopen
se vší tou extra kapacitou mozku udělat.
Jsi s mými službami spokojen.
Jo. Co asi? Dostal jsem jedna mínus. Děkuju.
Neusni na vavřínech.
Další náhradní test už nedostaneš, když to zase poděláš.
Jasně, a proto si myslím, že bychom se měli potom sejít.
Sejít se?
Jako učit se.
Mohli jsme se učit v knihovně.
Jo, ale v knihovně neprodávají humrové placky.
Ty jsi tak divný.
Když jsem tě viděla poprvé, tak jsem si myslela:
"Možná je jen nemotorný a nespolečenský."
Ale v tom to není. Je v tom něco jiného.
Paráda. Díky.
Nevím, co ti mám na to říct.
-Jsem už takový. -Já na to přijdu, Petrazelli.
Hele, na něco se tě zeptám.
Proč premiantka riskuje všechno pro vedlejšáky?
Ráda pomáhám lidem. A co.
Možná přijdu já na to, co je s tebou.
Řekni mi něco o té restauraci, kam mě vedeš.
No, v podstatě...
je to kuchyně mých snů.
Jejich nabídku studuju celé roky.
A nikdo není tak vynalézavý jako oni.
Na podobném místě bych chtěl pracovat.
-Možná ho i vlastnit, uvidíme. -Jasně, až se vyplatí ten sýrový tábor?
Klidně se směj, ale ten sýrový tábor byl úžasný zážitek.
A v kuchyni se cítím doma.
Když vařím, všechno zmizí.
A...
Jsem přesně tím, kým chci být.
Všechno mám pod kontrolou.
To cením.
Musíš si zvolit, kým chceš být.
Život je příliš krátký.
Tak jo, lidi, mám na večer auto od rodičů,
takže kamkoli chcete jít, můžeme.
-Chci jít... -Hej, koukněte.
-Kukněme, koho tu máme. -Páni!
-Cítím se tak hloupě, protože... -Co?
Předtím jsem si z tebe tak hrozně utahovala, a teď nevím.
Tvůj sýr je lepší než ten, který jsme měli.
-Skutečně? -Koho to tu máme!
-To je šílené. -Hej, svěrací kazajko.
-Svědčí to o tom, jak jsi dobrý. -Adame! Adame!
-Hej! No tak, chlape. Víš, že jsme to my. -Dej mu.
Nemusíte na něj dorážet.
Jo!
Dostal jsem ho.
Koukněte, jak se tváří.
-Hej! Omluvíš se mu, kreténe. -Ubožák.
Komu říkáš "kreténe"?
Máš dost žhavou ošetřovatelku, svěrací kazajko.
Věř mi, s tím psychopatem nechceš mít nic společného, jo?
-Nesahej na mě. -Ustup, krávo.
-Vole! -Hej! Oba dva!
Hej! Přestaň! Nech to být, jo?
Ubožáci!
-Co to...? -To nic.
-Kdo to byl? Adame, kdo...? -Já nevím. Nevím.
Hele, moc mě to mrzí.
Mohl bys mi říct, o co tam šlo?
Nemám co říct.
Víš, napadlo mě, není to...?
Není divné, že jsi ze školy odešel
v polovině čtvrťáku
a nastoupil na katolickou školu mimo svou oblast?
Jo.
Došlo... Šlo o rvačku.
Porval jsem se s jedním z těch kluků.
-Ty ses pral? -Jo, a dopadlo to hodně zle.
Chci na to zapomenout.
Víc mi toho neřekneš?
Nedovol jim, aby tě tam stáhli.
Ne, já chci zůstat tady. Chci zůstat tady na tom povrchu.
Nedovol jim, aby tě tam stáhli. Ne...
Ne. Nepůjdu. Nepůjdu.
Nedovol jim, aby tě tam stáhli. Není to tam dobré.
Ne, ne, ne.
Tede, díky, že jsi konečně jednou přišel brzy.
Tede, jdi ke mně do kanceláře.
Mayo, ty zůstaň tady.
Jak dlouho to už trvá?
Sestro Catherine, já... je mi to líto, já...
Jak dlouho?
Jen pár měsíců. Dlouho ne.
Zdá se, že si budeme muset promluvit o tvé budoucnosti.
Takže, všichni, oči na tabuli.
Státní zkoušky jsou za dva týdny.
Tohle je námět na vaši slohovou práci.
"Vzpomeňte si na chvíli, kdy jste čelili porážce.
Jak vás to ovlivnilo
a co jste si z této zkušenosti odnesli?"
Jak víte, osnova ani poznámky nejsou povoleny.
Ale laskavě začněte uvažovat o tom, co byste napsali.
To je vše, uvidíme se zítra.
Hej!
-Ahoj. Ahoj. -Ahoj. Ahoj.
Dnes večer to stále platí?
Mám...
Po škole mám něco v klubu.
-Můžu...? Pak ti napíšu zprávu, jo? -Jistě.
Přijď hladová.
Nepřišla.
A teď, když se mé halucinace vytratily,
je tu hrozné ticho.
Moc velké ticho.
Ve jménu Otce, i Syna, i Ducha svatého, amen.
-Jo, to jsem já. -Ahoj, já.
Potřebuji radu.
Duchovní radu?
Ne, to ne. Jde o holku.
Dobře.
No, párkrát jsme si spolu vyšli a bylo to skvělé,
a pak se mnou najednou přestala mluvit.
-Myslím, že mládež tomu říká ignorace. -Jo, klidně.
Bojím se, že o mně možná něco zjistila,
jako s tím psychiatrem, o kterém jsem vám řekl.
Což podle mě není nejpřitažlivější věc na světě.
-Co myslíte? -Modlil ses za to?
Ne. Bez urážky, ale já potřebuju radu ze skutečného života.
Timotej 1:7.
"Bůh nám nedává ducha zbabělosti,
ale spíše ducha síly a lásky."
Dobře, ale nevíte ještě něco jiného?
Podrobnosti tvého života neznám, ale zdáš se být v pohodě.
-Možná jsi trochu výstředný. -Výstředný?
Výstředný. Jo.
A pravdou je, že čím budeš starší, tím těžší bude uchovat si příčetnost.
A bude si to vyžadovat námahu.
Ale možná právě proto jsi vyspělejší než ostatní.
A slyšel jsem, že to se holkám líbí.
Takže bych s ní měl podle vás mluvit? Měl bych jí říct, co cítím?
To říkáš ty, ne já.
Nestranný až do hořkého konce. Děkuji.
Jdi v míru.
Promiňte, hledám Mayu.
Nikdo takový tady není.
Jste si jistá?
Jo. Jsem.
Neznáte Mayu Arnazovou?
Jediný Arnaz, kterého znám, je chlápek, který mi spravuje střechu. Manuel Arnaz?
-Je všechno v pořádku? -Jo.
Nevíte, kde bych ho našel?
Už jdu.
Jo, co si přeješ?
-Hledám Mayu. -Dobře.
Jsem... Jsem Adam.
Máme se dnes spolu učit. Je doma?
Z práce přijde až za půl hodiny.
-Ale můžeš tu na ni počkat, jestli chceš. -Ne, to není třeba. Ale děkuji.
-Ne, ne, pojď dál, nestyď se. -Dobře.
Jsi z jednoho z těch klubů? Ani nevím, kolik jich je.
-Omluvám se za ten nepořádek. -To nemusíte.
O berlích jsem už několik měsíců. To jsou Ricky a Danny.
Kluci, to je...
-Adam. -Pozdravte Adama.
-Ahoj, kluci. -Ahoj.
Nic si z nich nedělej. Stydí se.
-Ne jako jejich sestra, ale to už víš. -Jasně.
Dáš si něco k pití? Něco k jídlu?
Ani ne.
Určitě? Mám televizní večeře...
a televizní večeře.
Jo. Ne, jsem v pohodě. Díky.
-My chceme televizní večeře. -My chceme televizní večeře.
A promluvili.
Do háje!
-Já je tam dám. -Jsi si jistý? Nevadí ti to?
-Vůbec ne. -Díky. To mi moc pomůže.
Každou na dvě minuty, myslím. Koukni se na krabici.
Střechy Arnaz. Zdravím, paní Jenkinsová.
NEZAPLACENO
Zase vás zlobí okap? Jo, pořád jsem na nemocenské, takže...
Jo, řeknu o vás Gallowayovi. Jo, je skvělý.
Jo, Bill se o vás postará.
Jo, jo, takže tajemství té chuti je v naložení kuřete.
-Dobře. -Olivový olej, nasekaný česnek, sůl, pepř.
A pak to potřete máslem.
-To je všechno? -To je všechno.
-Ahoj. -Snědl bych to všechno.
-Tady máte. -No, podívej se na to.
Díky, Adame.
-Jo, to nic. -Pojď dál.
Podívej, jakou nám tvůj kamarád připravil hostinu.
-Ahoj -Ahoj.
Je to úžasné.
Ahoj, Adame, co tady děláš?
No, měli jsme se spolu učit, pamatuješ?
Jasně.
-Tohle je úžasné. -Jo? To je dobře.
Nikdy nevíte, co se v lednici skrývá.
Ten po tobě půjde.
-Jak ses naučil takhle vařit? -Vařím celý život.
Jednou budu mít svou vlastní restauraci, doufám.
Musels chodit do nějaké extra školy?
Jo, tati, je to kuchařská umělecká škola.
Jo. Jasně, jasně.
Když už je třeba celý život pracovat,
je dobré mít rád to, co děláš, že?
Pořád to Maye říkám.
Bude první z rodu Arnazů s vysokoškolským diplomem.
Máma by na ni byla hrozně pyšná. Taky to byla chytrá dáma.
-Tati. -Co?
Dovol mi chlubit se vlastní dcerou.
Jednou mě moje dcera přijede vyzvednout v Porsche.
-To mi říká od svých deseti let. -Pardon, omluvte mě.
-Proč jsi to udělal? -Nechtěl jsem tě naštvat, skutečně.
Šel jsem do toho druhého domu. Ta paní mě poslala sem.
Tak ses rozhodl, že se tu zabydlíš a uvaříš večeři?
Myslel jsem, že je to hezké.
Udělals to, protože je to hezké, nebo proto, že nás lituješ?
To bych... Ne. Já vás nelituju.
Jsi spokojený, co?
Dobrá práce. Našel jsi náš domeček v upadlé čtvrti,
abys nám mohl uvařit pořádnou večeři. Jsi skutečný svatý.
Omlouvám se.
Sestra Catherine mě chytila.
Je po bokovce a já z doučování tebe nevydělám dost.
V té restauraci mě platí pod rukou.
A dobře.
Moje rodina je na mě závislá.
Druhou šanci dostanu jen proto,
že jsem premiantka.
Nemáš tušení, jak tvrdě jsem na tom všem pracovala.
Nemohu to všechno ztratit.
Ne.
Nic neztratíš.
Jsi jako robot.
Imunní proti lidským chybám.
A já mám spoustu času, víš?
Tak se můžeme scházet, kdy se ti to bude hodit.
Existují i jiní doučující. To víš, že?
Ne jako ty.
Těší mě myšlenka, že se s tebou mohu třikrát do týdne sejít.
A Brief History of Time. Pale Blue Dot.
A tohle je tvůj oblíbený film?
Zaslechla jsem ve tvém hlase náznak výsměchu?
Vůbec ne.
Ten skutečně miluju.
-Je to klasika. To víš, že? -Je to kinematografické veledílo.
Děkuji, žes uvařil.
Jasně.
JÍDELNA
Nezapomeň na postup, když děláš sinusový poměr, jo?
Dobře.
Jinak...
je to dobré.
Skvělá práce.
Dej si pozor. Možná se budu ucházet o tvůj akademický trůn.
To nikdy.
Ale jelikož se ti v poslední době tak daří, tak pro tebe něco mám.
Poděkuj tátovi.
Loni v zimě tu spravil střechu a s majitelem je jedna ruka.
Páni.
Jsou to MAC MH-90?
Já nevím.
Ten gril je šílený.
Nevím jak ty, ale já mám hlad.
Takže ty se nedržíš receptu?
Všichni si myslí, že vaření je držení se instrukcí,
ale je to přesně naopak.
Tvoje chuť ti řekne přesně, co to potřebuje.
Musíme si promluvit o povinných státních zkouškách příští týden.
Jasně. Proč jsou z nich všichni tak podělaní? Jsou tak těžké?
No, nejsou zas tak těžké,
podle nich získává škola prostředky na chod.
A tři nejlepší oznámí při udělování diplomů
a studenti na Sv. Agátě tím žijou.
Víš, tak mě napadlo...
že bys měl napsat o tom, co se ti stalo na tvé bývalé škole.
Pokud to vidíš jako osobní zklamání.
-Já vím, co děláš. -Co?
Hledáš odpovědi.
Já hledám odpovědi?
Ukázal ses u nás doma. V podstatě jsi mě špehoval.
-Jo? -Jo.
Asi jo.
Dobře, dobře.
Dobře.
Myslím, že zpočátku...
jsem se snažil nevidět to jako prohru, ale je to těžké.
Po té potyčce...
se na mě všichni začali dívat jinak.
Jako by se mě báli.
Bylo jedno, co jsem dělal, nemohli mě brát
jako předtím.
Ale zavinil jsem si to sám.
Sám jsem se stal vedlejší osobou svého života.
Myslím, že to bylo to, v čem jsem skutečně zklamal.
Hej.
Myslím, že víme, o čem bys měl psát.
Co?
Je to dobré. Moc dobré.
Kam se poděla tvá neúprosná upřímnost.
Lituji. Vím, že ses skutečně snažil.
Co je s tím?
Myslím, žes do toho dal moc koření, nebo tak něco.
Mně to chutná.
Všechny své věci musíte mít pod lavicí.
Mimo náhled. Bez výjimky.
Chci vidět pouze
test, dvojku tužku, kalkulačku a knížečku se zadáním.
STÁTNÍ ZKOUŠKA
Nic jiného nechci vidět.
Na matematickou část máte 60 minut
a 90 minut na napsání slohové práce.
Začněte.
Nemáš hlad?
Ne, já...
Je to tvoje oblíbené.
-Jo. -Paul to koupil u Vince.
-Jo. Díky, Paule. -Prosím.
Musíme si o něčem promluvit.
A chci, abys věděl, že všechno bude v pořádku.
V pořádku?
Zemřel snad někdo?
Ne, nikdo neumírá.
Ne, všichni jsou v pořádku. Všichni jsou naživu.
Jsem těhotná.
Budeme mít miminko.
To jako lidské miminko?
Bože, v to doufám.
Hele, neplánovali jsme to.
A sami se s tím stále snažíme vyrovnat.
Adame?
-Adame. -Jsi v pořádku, kámo?
Jo.
Jo, blahopřeju.
Dobře, tak jo, jdu do kanceláře
připravit si práci na zítřek.
Když mě bude někdo potřebovat...
Adame. Podívej se na mě.
Slibuji, že se nic nezmění.
Co to povídáš?
Všechno se změní.
Ne, myslím mezi námi dvěma.
Poslyš, vím, že to není ta pravá chvíle.
A já se taky bojím, věř mi, ale taky je to...
Takže, přečetl jsem si leták, co jste mi dal,
o možných vedlejších účincích toho léku.
Dehydratace, pocení, problémy s močením,
ztráta zraku, svalové napětí,
ztráta chuti a sluchu, třesy.
Jo, a můj nejoblíbenější,
anální výtok.
Většinu z nich můžete klidně vyškrtnout.
Už nemohu vařit, protože mi chuť funguje jen občas.
Nejsem schopen rovně čůrat, protože ruka si dělá, co chce.
Ale přísahám,
že jestli mi něco jen ukápne z řitě, tak mě prostě zabijte.
Dobré ráno.
-Hezký den. -Tobě taky.
Mám tě ráda.
Hezký den, lásko.
Někdo by měl toho kluka hlídat.
Dobré ráno.
Dobré ráno, šéfe.
Jo, jo, chyběls nám.
Takže, myslím, že začínáme s pátou kapitolou.
-Pět. -Na straně 403.
-Jsem tam. -Máš to?
-Jo. -Dobře.
Dobře.
"Úhly v souřadnicovém systému X-Y.
Úhly tvořené rotací paprsku nebo polopřímky kolem konečného bodu,
počáteční strana úhlu, výchozí pozice paprsku.
Konečná pozice rotujícího paprsku." Máš to?
Adame.
Myslels, že se mě zbavíš?
Cítíš to?
Pořád jsem tady.
Ty to nevíš. To vím.
Nebraň se tomu, Adame.
Adame.
Adame!
Musíš jít okamžitě domů.
Adame, co myslíš?
Promiň. Není mi dobře.
Hej. Hej, Adame. Co se děje?
Co jsem řekl, co? Vypadni odtud.
Musím jít. Musím jít. Oni mě dostanou a já musím jít.
-Jak tě dostanou? O čem to...? -Nemůžu chránit i ji.
-Adame. -Dost!
Prostě mě nech na pokoji a nechoď za mnou.
Adame.
Tady.
Hej.
Adame.
-Podívej se sem. -To je ono.
Je to skutečné.
Hodný kluk.
Nikdy tě nechtěla. Nikdy tě nechtěla.
Nemiluje tě.
Nenávidí tě.
Tohle je dítě, které si vždycky přála.
To, které ji vynahradí její největší chybu.
Tebe.
Je všechno v pořádku?
-Ty mě sleduješ? -Ne.
Právě jsem šel do postele.
Je všechno v pořádku?
Volala sestra Catherine.
Dělá jí starost tvé chování minulý týden.
To, že máš dítě s mou mámou, z tebe nedělá mého otce.
Adame, já nikam neodejdu.
Jo, to je jasné.
Když jsem byl v prváku,
měli jsme na škole jednu třeťačku,
které našli zhoubný nádor.
Byla členkou Nadace splněných přání, a tak před smrtí
přišla do školy jedna klučičí kapela
a dali si s ní na její přání oběd.
Bylo to velice dojemné.
Celé týdny nikdo o ničem jiném nemluvil.
Ale mě jen tak napadlo.
Když jste kluk s rakovinou,
lidi se můžou potrhat, aby vám nějak pomohli,
a jsou ochotni vám před smrtí splnit vaše přání.
Ale když máte schizofrenii,
lidi se nemohou dočkat toho, až se o vás bude starat někdo jiný.
Proto končíme na ulici a křičíme do prázdna
a čekáme na smrt.
Nikdo nám nechce plnit naše přání.
Ahoj.
Toho předtím je mi líto.
Nebylo mi dobře.
Je mi to líto.
Určitě jsou to jen bolesti hlavy?
Mám o tebe strach.
Jo, jsem v pohodě.
Vynahradím ti to.
Prosím.
Nedovolí mi chodit ven, ani nic podobného.
Nekecej.
No jo.
-Neudělals to. -Udělal.
NEPOLÍBENÁ DNES VEČER
Obvykle mě tyhle věci nezajímají,
ale tohle je celkem bezva.
Děkuji.
Můžete na hodinách nastavit pět minut, prosím?
Dobře, kluku. Oba víme, že tahle část filmu
je dokonalá na líbačku.
Musíš něco udělat.
Hej, nenech se honit.
Nespěchej.
Tohle není dobré.
-Adame. -Adame.
-Hej, tady. -Adame. Adame. Adame.
Adame.
-Adame. -Adame.
Tohle není dobré.
Konečně!
-Ne. Co je to s tebou? -Nic. Jsem v pohodě.
Ne, nejsi.
Po většinu času mi připadáš jako z jiné planety.
Adame, poslyš, jí můžeš věřit.
Ne, máš pravdu. Něco se mnou je.
Jo. Jo, ukaž jí, kdo skutečně jsi. Řekni jí o nás.
Nedělej to.
Doma je to dost hustý.
Cítím se hodně osamělý.
To je mi líto.
Ale s tebou se tak necítím.
Jo.
Takže...
jsem chtěl...
chtěl jsem se zeptat, jestli bys šla se mnou na stužkovák.
Vím, že je to patriarchální a tak...
ale šla bys?
Jen když všem řekneš, že jsem tě požádala já.
-Platí. -Platí.
Když začala zase randit, tak mi máma jednou řekla:
Když si pustíš lidi do života, přijdeš o svá tajemství.
Dovolit druhým, aby objevili
všechna tvá temná a pokroucená tajemství může být bolestivé.
Ale musíš doufat, že to udělají...
protože to je počátek všeho.
Ale dovolit Maye, aby mě milovala takového, jaký jsem,
by bylo jako dovolit, aby se nakazila.
Nezaslouží si být milována někým,
kdo nevidí svět takový, jaký je.
Že?
A já si svá tajemství, dokud existují, raději udržím sám pro sebe.
Můžeš mi to vysvětlit?
Co chceš slyšet?
Chci slyšet, žes mi za zády nepřestal brát léky.
To nemůžu.
Chápeš, jak moc s tou školou riskujeme?
Kolik tvoje léčba stojí?
A co já?
Co moje potřeby?
O čem to mluvíš? Všechno se točí kolem tebe.
Pořád se vše točí jen kolem tebe. Tohle všechno je kvůli tobě.
Knihy, články
a ponocování, pročítání fóra za fórem.
Myslíš, že jsi v tomto domě jediný, kdo si tím prochází?
To se dočítáš v těch rodičovských knihách?
Panebože!
Víš, že nejsi jediný, koho se to tu dotýká.
Myslíš, že jsem si takový život pro tebe přála?
Nebo pro sebe?
Dobře.
Lituji, že stojím tobě, Paulovi a tomu novému miminku v cestě
a zavazím vašemu dokonalému novému životu,
ve kterém není pro šílence, který slyší hlasy, místo.
Přestaň. Adame.
Adame. Dost.
Poslouchej mě.
Vím, že se bojíš a že se ve své mysli cítíš hrozně sám.
A ráda bych v ní byla s tebou.
Ráda bych ti to ulehčila, ale nemohu.
Snažím se. Skutečně se snažím.
A udělala bych pro tebe cokoli. Jen mi řekni, co mám dělat. Mluv.
Řekni mi, jak ti mám pomoct.
Nemůžeš dělat vůbec nic.
Z těch prášků se mi chce umřít.
Nevidím. Nemohu myslet. A nemohu vařit.
A k čemu to je, když nemohu vařit?
Proč jsi mi to neřekl? Jsme v tom spolu.
Hrajeme za stejný tým, pamatuješ?
Nehrajeme za stejný tým.
Ne od té doby, co se sem nastěhoval Paul.
-To mu nemůžu udělat. -To chápu.
Poslouchej mě. Musíme něco udělat.
-To vím, Paule. -Je jen otázkou času...
-Dělám všechno, co můžu. -Nevidíš ho?
-Nevidíš, co se děje? -Jistěže ho vidím. Všechno vidím.
-Jsem jeho matka. -Jen se snažím předejít katastrofě.
-Žádné prášky brát nebudeme, slyšíš? -My ty prášky nepotřebujeme.
-Musí odtud pryč. -Na prášky sereme!
Dobře.
Jsi skvělý. Jsme tu pro tebe a věříme v tebe.
Nedovolíme jim, aby nás odtud vyhnali!
-Je to náš dům! Náš! -Ta postel je fakt pohodlná!
Re: Adam Petrazelli Vážená sestro Catherine,
Promiň. Vylekals mě.
Jsi odpad.
Cože?
Mohl bys vyhodit svoje odpadky?
Jistě.
Víte...
už jsem se začínal těšit na tu chvilku z Good Will Hunting.
Až budete hotovi, pošlete to dopředu
a otevřete učebnice na kapitole 18.
Adam Petrazelli ať se dostaví do ředitelny.
Adame, prosím, posaď se.
-Mami, co se děje? -To nic.
Bylo mi řečeno, žes přestal brát léky.
Jo, dobře, bylo...
Bylo mi po nich hůř.
Jak jsem řekla hned na začátku,
tvé přijetí na Sv. Agátu bylo podmínečné.
Takové riziko si nemůžeme dovolit.
Co tím myslíte? Jaké riziko?
Bojí se, že ublížíš jiným studentům, Adame.
Vy mě vyhazujete?
-Přerušujeme ti docházku. -Dočasně.
Dokud to nějak nevyřešíme.
Můžeš dokončit den, ať nevzbudíš podezření.
Udělals to ty.
Viděl jsem tě psát email. Vím, že se mě chceš zbavit.
-Adame, musíš se uklidnit. -Nikdo se tě nechce zbavit.
On chce, a je to lhář.
Byla to moje poslední naděje.
Jinou už nedostanu.
Pamatuješ, mami?
ADAM JE SCHIZOUŠ
HLASY! ŠÍLENÝ
ADAM PETRAZELLI! HLASY!
DRŽTE SE DÁL, NEBEZPEČÍ!
Divíš se?
Co? Proč?
Je fajn mít nějakou konkurenci.
-O čem to mluvíš? -Pojď. Jdeme.
VÝSLEDKY STÁTNÍCH ZKOUŠEK
VÍTĚZOVÉ SLOHOVÉ PRÁCE
Jsem na tebe pyšná, Petrazelli.
STUŽKOVÁK POD HVĚZDNÝM NEBEM
Nemáš být ve třídě?
Nechce se mi tam.
Chceš si skočit do kabinky a popovídat si o tom?
To, s čím se potýkám, se nedá spravit, Otče.
Zkus to na mě.
K čemu to všechno vůbec je?
Zpověď?
Myslíte, že když lidi přimějete, aby se cítili na hovno, tak se polepší?
Dobrá filozofie.
"Ten, kdo skrývá své hříchy, neprospívá,
ale ten, kdo se z nich vyzná a zřekne se jich..."
To je skvělé.
Další odpověď báby kořenářky.
Máte seznam, který omíláte dokola?
Možná.
Záhadnost
vás nečiní hlubokým.
Dělá to z vás ukecance.
-Řeknu ti něco hlubokého. -Něco hlubokého.
Co kdyby ses zabil?
Cože?
Co kdyby ses omluvil? Vem si den volna. Dej si pokoj.
To jste neříkal.
-To je kravina. -Hej, nemluv takhle s matkou.
Díky za rodičovskou radu.
Jak tě napadlo, že budeš moct jít na stužkovák? Jsi vyloučený.
To je šílené!
Sedněme si, jo?
Jsi v pasti.
Jsem v pasti. Takhle to začíná.
-Takhle to dělají. -Takhle to děláte.
Začne to prášky.
Z těch je mi hrozně, tak je vysadím.
A pak tě Paul přesvědčí, abyste mě někam poslali.
Protože nic jiného nefunguje.
Nic jiného nefunguje.
Protože nic funkčního nebylo vytvořeno.
Nic funkčního nebylo vytvořeno. V tom je celý plán.
-Měl jsem pravdu. Celou dobu jsem ji měl. -Nic nebylo v plánu.
-Nic nebylo v plánu, Adame. -Drž hubu, Paule!
Otrávils mi mozek!
-Hej. -Ty víš, že to udělal, mami.
-Copak to nevidíš? -Adame.
-Mami, ty to nevidíš? -No tak. No tak.
Hej, hej. Poslouchej mě.
Poslouchej můj hlas.
Teď záleží jen na mém hlase, ano?
A já ti říkám, že jsi můj celý svět, ano?
Adame.
No tak, chlapče. Copak nevidíš, že je to návnada se zradou?
Adame.
Měl bys vypadnout, než bude pozdě.
Adame.
Já ti nevěřím.
Ach, Adame, Adame, Adame.
Copak to děláš?
Ne...
Prosím.
Skutečně chceš jít na stužkovák nepřipraven?
To je ono.
Jak jinak to chceš celý večer vydržet?
Vem si je všechny.
Udělej to. Udělej to.
Na co koukáš?
Myslel jsem, že ti na plesech nezáleží.
Nic nedělám napůl, takže...
To je vidět.
Pokusím se tě nepíchnout do bradavky.
Proč se tak potíš? Běžels sem?
-Jo? Ne? -Ne, ne, ne.
Ne, je jen hrozně horko. Chceš to?
-Jo. -Dobře.
Určitě jsi v pořádku?
Jo. Půjdeme dovnitř?
Dobře.
Páni, to je ale záře.
-Půjdeme? -Jo.
Jo. Chceš punč?
Omlouvám se.
Promiňte, pane Petrazelli.
Čemu z "dočasně vyloučen" nerozumíte?
Mladý muži, mluvím k vám.
Kam jdete?
-Pane Petrazelli! -Adame.
-Hej. Hej, pojďme tančit. Honem. -Dobře.
Adame?
-Adame? -Promiňte.
Nemůžete ode mě jen tak odejít.
-Okamžitě odtud odejdete. -Co se děje?
Mluvili jsme o tom, pane Petrazelli.
Nemáte tady co dělat.
Okamžitě z tohoto stužkováku odejdete.
Jste vyloučen.
Můj Bože. Můj Bože! Adame!
Adame!
Můj Bože. Je mi to moc líto.
Adame!
Zůstaň s námi, kámo. Zůstaň...
Adame, podívej se na mě, Adame! Koukni se na mě. Otevři oči. Panenky, 9,4.
Adame, jsi v pořádku. Jsi v bezpečí. Adame, Adame, Adame.
-Uklidni se. Jsi v pořádku. Nic se neděje. -Dýchej. Dýchej.
Ahoj.
Co se děje? Kde je Maya?
Je v pořádku?
Ona... Bojí se o tebe.
My všichni.
Ví to?
Řekla jsem jí to, lásko.
Ne, ne, ne.
Ne.
Co je to?
-Adame. -Co se děje?
-Je to pro tvou bezpečnost. -Drž hubu, Paule. Drž hubu.
-Je to jen dočasně. -Kde to jsem?
Poslouchej, byls rozčilený.
A nechtěli jsme, aby sis ublížil.
Dobře, kdy půjdu domů?
Nejprve se musíš zlepšit.
Tys mě sem chtěl dostat,
někam, kde mi profesionálně pomůžou.
Tak jsem to nemyslel, Adame.
Ahoj.
Mohli byste ji poslat pryč?
Adame.
Jsem připraven, šéfe.
-Stačí říct. -Stůj!
Nehýbej se.
Adame, poslouchej mě.
Ona tě přijme, jaký jsi.
Dost, prosím, všichni zmlkněte.
To je ono.
To je to, když tě někdo objeví
i se všemi temnými a pokřivenými tajemstvími.
Ztichni!
Ne, tohle může být počátek všeho, pamatuješ?
Ztichni! Ztichni!
Jsi spokojená?
Tohle jsem já.
Tohle je moje tajemství, jo?
Ne, to nejsi ty.
Ano, jsem!
Jsem šílený a nebezpečný.
A já jsem...
Musíš odejít.
Ne.
Vypadám na někoho, kdo potřebuje doučovat?
Najdi si jiný způsob, jak vydělat na chleba!
Ať odejde.
-Prosím. Všichni ven! -Dobře.
Nesahej na mě.
To je Seroquel.
Jo, ten jsem už zkoušel.
Dobré ráno.
Vidíte ho, že?
Jo, je skutečný.
Skupinka, za čtyři minuty.
Dobře.
Co tady děláte?
Jdu na předávání diplomů. Jen jsem se chtěl zeptat, jak se máš.
Už mi bylo líp.
Máte vůbec povoleno stýkat se s někým, jako jsem já?
Víte, že mě vyloučili, že?
Já se podřizuji jen vůli Boží.
Mohl byste mu říct, aby pozměnil svou vůli?
Protože se mi zdá, že se mi moc nedostává.
Zavolám mu.
Mohu se posadit?
Klidně.
Žerty stranou. Chci s tebou mluvit o něčem, na co ses mě nedávno ptal.
-O podstatě zpovědi. -Dobře.
Občas za mnou kluci a holky chodí a ptají se, k čemu to všechno je.
A já obvykle cituji Bibli a nechávám je vyložit si to po svém.
Věřte mi, já vím.
Ale občas někdo potřebuje víc.
Vyzpovídat se někomu z našich hříchů
nám dává příležitost si uvědomit, že nejsme dokonalí.
-Myslíte, že nevíme o své nedokonalosti? -Všichni jsme nedokonalí.
Ale přiznání si svých pochybení...
nám dává příležitost a sílu se jim postavit.
A proto se zpovídáme.
Lituji, že jsem ti to neřekl před tím, než ke všemu došlo.
Ale neměl jsem tušení, s čím se potýkáš.
Jasně.
-Pomodlíš se se mnou, než půjdu? -Co když stále v Boha nevěřím?
Tak se pomodlím já, ale ty se musíš zamyslet nad tím,
jakým člověkem se chceš stát.
Přinejmenším musíš věřit v sebe samého.
Drahý Otče na nebesích,
prosím tě dohlížej na Adama během jeho pouti k uzdravení.
-Ahoj. -Já počkám dole.
Dobře.
Prý moc nejíš,
tak mě napadlo, že ti přinesu něco čerstvého.
Musela jsem z toho vytahat všechny špejle.
Ne, díky.
Jak se ti daří?
Jak vypadám?
Je to jen dočasně.
Žádný diplom.
Žádná kuchařská škola.
Je po všem.
Tohle je teď můj život.
To není pravda.
Říkávalas mi, ať se na sebe dívám jako na toho, kdo se s nemocí potýká...
ne jako na ztělesnění té nemoci.
Ale podívej se teď na mě.
Já se na tebe dívám.
Vidím svého syna...
kterého miluji nade vše na světě.
Půjdeme se najíst dolů?
Ne, jsem v pohodě, ale děkuju.
Tak zatím.
Dobře.
Vážená sestro Catherine,
Adama jsem poznal před necelým rokem.
S dětmi nemám velké zkušenosti,
ale když jsem poznal Adama, zjistil jsem, že být rodičem
znamená stát se tím, co vaše děti potřebují nejvíc.
Nahlásili jsme všechny kroky léčby.
Ne proto, že to bylo požadováno,
ale protože je v Adamově nejlepším zájmu mít v životě dospělé,
kteří jsou plně informováni.
Vaše výhružka ho vyloučit je projevem násilí a to my nebudeme tolerovat.
V tuto chvíli můj syn potřebuje mou ochranu před úzkoprsými lidmi,
které ovládá strach.
Věřím, že učiníte rozhodnutí,
které bude odrážet morální a duchovní bezúhonnost,
-o které se Sv. Agáta opírá. -Paule.
Paule. Paule.
Omlouvám se.
To nic.
Vím, že sis tohle nevybral dobrovolně.
Já nikam neodejdu.
Nechci nahradit tvého tátu.
Ne, já vím.
Stejně to byl kretén.
Potřebuju, abyste mě někam vzali.
Cože? Kam?
Žádná léčba neexistuje, a možná jednou bude,
ale dnes to musím řešit po svém.
A tady to nezvládnu.
Prosím, mami, buď se mnou...
v jednom týmu.
Dobře.
-Dobře. -Dobře.
-Jdu ho nechat propustit. -Dobře.
Dobře. Tak jo.
- Dobře. -Děkuju.
"V tu chvíli se zastavil čas.
Chvíle, která zformovala mou kapitolu dospívání.
A jak jsem tam stála a nohama se dotýkala vody v jezeře Owano,
věděla jsem, že zpět se už nikdy nevrátím."
Děkuji.
Zatleskejme ještě jednou finalistům státní zkoušky.
Bez dalších odkladů vám představuji
absolventskou třídu Sv. Agáty 2020.
Jordan Adler.
Blahopřeji.
Lisa Alliserová.
Monica Atkinsonová.
Můj Bože.
Co to děláš?
Absolvuji.
Děkuji.
Lituji, ale na programu byla ještě jedna slohová úloha.
To je velmi odvážný počin.
Adame.
Oni ví...
Nic jim neřekneš.
Tak.
Nic...
Adame.
Ne.
Ahoj.
Jsem Adam.
-Jsem tady, protože... -Nedělej to.
...potřebuji svůj diplom.
-Bez něj... -Prosím, Adame.
...se nemohu stát člověkem, kterým chci být.
-Drž hubu. -Nedělej to Adame.
-Nedělej to. -Adame!
A je to proto, že mám schizofrenii.
Zničíš tak mámě život, Adame.
Jedná se o chemickou poruchu...
-Právě proto tě tvůj otec opustil. -...mozku.
A díky ní slyšíte hlasy a vidíte něco, co neexistuje.
Je to k ničemu.
-Děsí se tě. -Klidně si to vyhledejte v Googlu.
Všichni se tě bojí.
V životě mám lidi, kteří se mi snaží pomoct.
Lidi, kteří ve mně vidí víc než jen tu chorobu.
Ale já jsem je odháněl pryč.
Snažil jsem se žít myšlenkou, že jsem...
normální.
Ať už to znamená cokoli.
Nikdo nechce skončit na stěnách záchodů, že?
Pořád je to člověk.
Při státní zkoušce po nás chtěli,
abychom psali o své největší prohře.
A rád bych vám svou práci tady přečetl,
ale zakládala se na lži.
Mou největší prohrou, na sto procent,
bylo ukrývání se před těmi, které miluju.
Uvěření hlasu v mé hlavě, když mi říká...
že jim ničím život.
Uvěření, když mi říká,
že jsem příliš pokažený na to, aby mě mohl někdo milovat.
Díky tobě jsem toho cítil tolik.
A já jsem se toho nechtěl vzdát.
Je mi líto, že jste mě museli vyloučit,
protože nepasuju do vašeho popisu normálnosti.
Ale tohle jsem prostě já.
Tohle jsem já.
Jsem Adam.
Jsem nemocný, ale nejsem ta nemoc.
Tak.
Děkuji.
Adame!
-Je mi líto toho v nemocnici. -Ne, na té nemocnici mi nezáleží.
Byl jsem na tom fakt zle. Máš právo mě nenávidět.
-Pokud se mnou nechceš mluvit... -Proč bych tě nenáviděla? Přestaň.
Proto jsi mi to neřekl?
Protože sis myslel, že odejdu?
Hej.
Tady jsme.
-Ne. Já jen... -Pak nerozumím...
Vždycky budu slyšet a vidět to, co bych neměl.
A léky nebudou vždycky zabírat.
A je mi to hrozně líto, ale nemohu tě tomu vystavit.
Promiň.
Počkej. No tak.
Proč si myslíš, že to můžeš rozhodnout jen ty?
Mě nenaštvalo ani to v nemocnici, ani to, žes mi lhal.
Tak co?
To, žes mě nenechal se rozhodnout.
Nedals mi šanci zůstat.
Zůstala bys?
Já tě miluju.
Hele, lepší ponouknutí k políbení nikdy nedostaneš.
Dobře.
Ano, ano, ano!
Mám tady sedět a povídat vám,
že něco jako láska a upřímnost vyléčí šílenství?
Ne. Ale pomáhají.
Například můj absolventský proslov dostal Sv. Agátu do takových problémů,
že mi nakonec dali diplom.
To bylo vítězství upřímnosti.
A co se týče lásky,
máma měla pravdu.
Maličké prstíčky.
Musíte lidem dovolit, aby objevili vaše nejtemnější a nejpokřivenější tajemství.
Trochu se ti podobá.
Ty velké tvářičky.
Vidíš ty tvářičky? Tys měl takové.
Jsme tady.
Vždycky tu budeme.
Adame, pojď sem.
Protože to jsou lidé, kteří vám ukážou, co je skutečné,
když si sami nejste jistí.
Může to být počátek všeho...
když to dovolíte.
Jo, dobře. Ne, přestaň.
Překlad titulků: Roman Placzek