Nüüd tuleb mees, kes on siin palju käinud.
Ta meeldib mulle väga.
Ta on...
Ta pole mitte vaid... Jah, ta on seksikas.
Ta pole mitte vaid hea välimusega, aga tal on nii palju annet
ja ta levitab seda palju.
Ta on väheste annetega mehe kohta kaugele jõudnud.
Tõsiselt. Ta kirjutab, ta produtseerib,
ta planeerib ja mängib kõiki pille.
Ta laulab ja teeb kõike. Ta on ühemehebänd.
Ta on Ray Parker Junior.
Arvatakse, et ärkasin hommikul,
kirjutasin "Tondipüüdjad" ja naasin voodisse.
Ma ütlen, et enne seda hetke juhtus palju muud.
Ray Parker Junior
Alustame algusest.
Kasvasin üles Detroitis Michiganis, mille üle ma olen väga uhke,
sest Detroit oli 1960ndatel ja 1970ndatel võimaluste maa.
Motown heitis meie naabruskonnale varju, mida lihtsalt ei saanud kustutada.
Kõik naabruses olevad vanemad... Meie naabruskond oli nagu üks.
Võisid saada laksu ükskõik milliselt naabruses elavalt emalt või isalt,
kui sa eksisid.
Tundus, et kõik vanemad olid head.
Kõik inimesed olid head.
Mul olid parimad vanemad.
Mu isa oli sinikrae, kes tegi füüsilist tööd.
Ta töötas tehases.
Ta tahtis väga, et lõpetaksin kolledži
ja oleksin pere esimene valgekrae.
See oli tema unistus mulle.
See polnud minu unistus.
Umbes kümneaastasena
nägin The Lovin' Spoonfuli "The Ed Sullivan Show's".
Kas sa usud maagiasse
Noore tüdruku südames
Seal oli elektrikitarr.
See oli kõige ägedam asi.
See võlus mind. Mulle meeldis selle kõla.
See oli särtsakas ja see oli minu jaoks uude sajandisse liikumine.
See küttis mu üles. Ütlesin: "Saan kõva häält teha."
Sellest ajast alates olen kitarri mänginud.
Minu õpetaja Alfred T. Kirby
oli õpetaja, kes muutis minu elu.
Alfred T. Kirby oli pikk valge mees getos.
Ma ei tea, kuidas ta sinna sai.
Ta töötas südalinna koolis.
Hr Kirby pani bändile minu järgi nimeks "The Stingrays".
Seal bändis olid juba minu parimad sõbrad
Nathan Watts ja Ollie Brown.
Ollie mängis trumme ja Nathan mängis trompetit.
Olliel ja Nathanil polnud aimugi, et neid peteti.
Mina olin juht. See oli minu bänd.
Bändi nimi oli The Stingrays.
Lapsepõlvesõber Stevie Wonderi bändi juht
The Stingrays.
Lapsepõlvesõber
Ma ei taibanud, et ta sokutas sinna oma nime.
Selline mu semu ongi.
Mängisime PTA kohtumistel
ja lastekodudes.
Tegime kohalikke etendusi ja olime populaarne bänd.
Arvati, et oleme väga armsad.
Pärast seda sõitsin rattaga ja liikusin üpris kähku.
Arvan, et sel oli banaanikujuline iste.
See oli viie käiguga Huffy.
Sõitsin sellega ja nägin äge välja.
Sirutasin jala välja ja see tabas äärekivi.
Väänasin seda, murdsin selle ja mulle pandi kips vöökohast
varvasteni välja.
Harjutasin kitarrimängu pooleteise aasta jooksul
iga päev vähemalt 12 tundi päevas.
Nii saingi täis 10 000 tundi kitarrimängu.
Kui Rayga kohtusin, oli mul juba koos bänd
nimega Dynasonics. Ollie Brown oli meie uus trummar.
Ta ütles: "Mul on üks sõber. Ta on hea. Võta ta bändi."
Ütlesin: "Muidugi. Lähen teda kuulama."
Ta ütles: "Kuula telefonis."
Sõber, helilooja, produtsent
The Temptations oli avaldanud loo "I'm Losing You".
Ray mängis seda telefonis. Ta mängis kõiki kitarripartiisid.
See oli nii hea. Ütlesin: "Ütle, et ta on bändis."
Sylvesteri bänd oli keerukam.
Tema bändil olid akordid,
elektriline Wurlitzeri klaver, millega ka Ray Charles mängis.
See oli laastav. Me polnud kunagi sellist heli kuulnud.
Mõtlesin, et nad kõlavad ehtsalt.
Ütlen, mis mulle bändi juures ei meeldinud.
Sylvester pani meid kandma hõbedasi ülikondi valgete särkidega.
Me olime 14aastased. Mida me tegime hõbedastes ülikondades?
See oli välimus, mida ta pidas ilusaks.
Kui teda täna näha, on ta endiselt selline.
Ta oli muide Michael Jacksoni bändi juht,
kuni Michael nägi teda ülikonna ja lipsuga
ja vallandas ta kohapeal.
Muusika oli täiuslik. Talle ei meeldinud ülikond ja lips.
Nii me Rayga alustasimegi.
Isegi kõik need aastad hiljem,
olles töötanud palju aastaid mõne silmapaistva
kitarrimängijaga...
...helistan endiselt esimesena Rayle.
Kui olin 13aastane,
kutsus Billy Henderson mind The Spinnersi esinemisproovi.
See on häbiväärne Kuidas enda mehega jändad
Just nii, Motown.
Meil olid võimalused. Meil olid Motown, Stax,
Holland-Dozier-Holland.
Meil olid klubid, kuhu võis igal õhtul minna.
Kui olid 14–15aastane, võisid lasta vanematel end ringi sõidutada.
Võisid ühe õhtuga näha kuut või seitset bändi.
Ma mängisin Latin Quarteris ja Hamilton Bohannon
tuli sisse ja kuulis mind mängimas.
Kohtusin Ray Parkeriga.
Hamilton Bohannon Motowni bändi juht
Ta oli 14aastane.
Läksin ühel õhtul klubisse.
Nägin ühte last kitarri mängimas.
Tutvustasin end: "Olen Bohannon. Olen Motown Recordsi
bändi juht ja mulle meeldib, kuidas sa mängid."
Hamilton Bohannon oli Motowni trummar,
kuid ta oli ka bändi juht,
kes korraldas Motowni asju.
Kuulsin teda mängimas ja see jäi mulle kõrva.
Mitte ühte kõrva, vaid kahte kõrva.
Ta tõmbas mind kõrvale ja ütles:
"Tule mängi meiega. Mina olen Motowni bändi juht."
Ma mõtlesin: "Kes see mees on?
Millest ta räägib?"
Ta ütles: "Mulle meeldib su mäng. Kas saad meestega mängida?"
Ta tuli mu ema majja ja kinnitas vanematele,
et uimastid ega alkohol pole kaasatud.
Ta võttis mind isiklikult iga päev peale ja tõi mu ära,
kui vanemad seda ei saanud.
Tahtsin, et Ray vanemad usaldaksid ta minu hoolde.
Minust sai justkui tema pereliige.
Nii sain 20 Grandis majabändi.
Gladys Knight oli esimene grupp, kellega koos mängisime,
lisaks Parliamentile, kus George Clinton laulis...
Tahan lihtsalt tunnistada, mida su armastus...
Tegu oli Parliamentiga enne Funkadeliciks saamist.
Hakkasin töötama The Funk Brothersiga,
James Jamersoniga, The Temptationsiga, Smokey Robinsoniga, Marvin Gayega.
Naabruskonnas, kus üles kasvasin, olid televisioonis vaid valged inimesed.
Arvasin, et valged inimesed on sõna otseses mõttes televiisoris.
Elasime lihtsalt väga eraldatud piirkonnas,
kus polnud valgeid inimesi näha.
Kui kõndisid ringi ja vaatasid naabreid,
siis kõik olid mustanahalised.
Klubis olid kõik mustanahalised.
Kui televiisori sisse lülitasid, olid kõik valged.
Muud me ei teadnud.
Kõik oli väga eraldatud.
Olid kindlad piirid, mida ei tohtinud ületada.
Linna Benton Harbori kõrval nimetatakse Fair Plainiks.
Ernie Hudson "Tondipüüdjad"
Mustanahalisi ei lubatud pärast pimedat Fair Plaini.
Kui vahele jäid, pidas politsei sind kinni või tegi midagi veel hullemat.
Käisin keskkoolis, mis oli integreeritud,
aga ainult selles mõttes, et sinna lubati mustanahalisi.
Me olime eraldatud.
Meil oli teistsugune süsteem kui valgetel lastel.
Kasvasime üles ajal, mil Ameerika rääkis palju vabadusest,
kuid ei demonstreerinud seda.
Aasta oli
1967. Olin 13aastane.
Läksime reisile, sest isal oli väike kiirpaat.
Läksime Erie järve äärde ahvenat püüdma,
sest mulle meeldib värske ahven.
Siis kuulsin esimest korda sõna "mäss".
Ma ei teadnud, millest isa räägib.
Olime jõudnud Dexteri ja Boulevardini ning ta ütles:
"Pöörame ümber. Seal on mäss."
Küsisin: "Mis on mäss?"
Neli päeva mässu, rüüstamist ja süütamist raputab Detroiti
selle aasta kõige hullemas rassilise vägivalla puhangus.
Terved kvartalid mattuvad põrgutule alla.
On vähemalt 36 hukkunut, üle 2000 vigastatu
ja kahju ületab poole miljardi piiri.
Kuberner Romney kuulutab välja eriolukorra.
Nägime kõikjal tulekahjusid. Tankid sõitsid mööda tänavaid.
Meie keskkool, kus me käisime, oli rahvuskaardi baasiks.
See on kõige rohkem kümne kvartali kaugusel.
See oli raske lapsele, kes on kõigest 14- või 15aastane.
See oli võrratu,
aga jumal tänatud, et see on läbi.
Võis sõna otseses mõttes...
Olin kohas, kus nägin leeke.
Ma nägin tänaval rahvuskaarti.
Sellises naabruskonnas me olime.
Läksin koju ja nägin autosid,
kabriolette, kus olid diivanid. Jutuks tuli sõna "rüüstamine",
mida ma kunagi kuulnud polnud.
Vaatasime televiisorit. Inimesed loopisid pudeleid hoonete akendesse
ja põletasid hooneid maha.
Minu maja vaadates
oli pea kohal tuld näha.
Bensiinijaam oli paari kvartali kaugusel.
See oli uskumatu, mis tol ajal toimus.
Mul oli surmahirm. Kartsin, et maailmalõpp on käes,
sest ma polnud varem midagi sellist näinud.
See lõhkus tol ajal linna.
Kõik oli puruks.
Kõndisin nädalaid hiljem kooli.
Kõik poed, kus käisime,
kõik poed olid maani maha põletatud.
Kõik aknad olid katki ja poodidest oli kõik välja viidud.
See oli väga hirmus aeg minu elus.
Ainus, millele sain loota, oli kitarri mängimine.
Olin teel Cass Techi ja olin bussipeatuses.
Mul olid raamatud käes ja läksin Cass Techi.
Läksin igal hommikul sama bussi peale.
Neli või viis politseinikku tulid relvadega ja palusid peatuda.
Ma mõtlesin: "Issand. Keegi on hädas."
Vaatasin ringi. Olin bussile astumas.
Vaatasin ringi, et näha, mis toimub.
Neil olid relvad tegelikult minu poole suunatud.
Mind viidi kitsale tänavale.
Keegi ei öelnud midagi. Ma ei unusta seda.
Kui seda praegu teha, siis murtaks minu käed.
Tol ajal hoiti mind nii
ja mind hoiti vastu autot, tõstes mind maast üles.
Ülejäänud kolm-neli kutti peksid mind lihtsalt rusikatega.
See oli hetk minu elus, mil ma tõesti mõtlesin:
"See on läbi. Ma ei välju siit elusana."
Minu parim sõber Nathan Watts on Stevie Wonderi bändi juht.
Tema ema tuli tagumisele verandale
ja ta puhastas vaipa.
See oli tol hetkel nagu Jumala halastus.
Ta puhastas vaipa ja vaatas meie poole.
Ta vaatas ja nägi, kuidas peksa sain.
Ta ütles: "Ta on hea laps. Mida te teete?"
Politseinikud vaatasid teda ja ei öelnud midagi.
Nad lõpetasid minu peksmise ja lasid mul kukkuda.
Lamasin mõnda aega maas.
Mulle ei öelnud kunagi, miks seda tehti.
Mind ei vahistatud.
Mulle ei öeldud, mida ma tegin.
Mind viidi kõrvaltänavale ja mind hakati peksma.
Tead...
See hävitas...
See hävitas mu armastuse spordi ja paari muu asja vastu.
Nagu kõigel muul, oli ka sellel positiivne tagajärg.
Tahtsin kodus olla ja kitarrimängu harjutada.
Kui ma oleksin ühel päeval kitarrimängus piisavalt hea,
siis see oleks minu väljapääs.
Väljapääs sellest hullusest.
Bohannon tutvustas mind Marvin Gayele.
Alustasime Marvin Gayega stuudiosessioone, kui olin 15aastane.
Sessioonid toimusid päevasel ajal.
Sinna läks osa kooliajast.
Mängisin palju Marvin Gaye lugusid.
Kõige rohkem meenub mulle Oakland Coliseumi kontsertalbum.
Aitäh.
Mäletan, et alustasime "Distant Loveriga".
Äkitselt kukutasin kitarri peaaegu maha.
Kisa oli nii laitmatult vali.
Publiku hulgas polnud mikrofone.
Salvestisel on kuulda kisa, mis tuleb läbi kitarri-, trummi-
ja bassimikrofonide.
Kui ta ütleb "kauge armastaja",
siis enne salmi laulmist on paus,
mis on väga vali.
The Rollings Stonesi kontserdid polnud ka nii valjud.
Ma pole enam kunagi midagi nii valju kuulnud.
Kauge armastaja
Alustasin tööd pianistina
Holland-Dozier-Hollandi Invictuse plaadifirma all.
Seal olles tahtsin Rayd kaasata.
Holland-Dozier-Holland kirjutas lood nagu
"Stop in the Name of Love" ja "Sugar Pie Honey Bunch"
ning palju muud. Tegu oli tõesti suure asjaga.
Jäin iga päev koju ja lootsin, et keegi jääb haigeks.
Siis oleks Sylvester mind kutsuda saanud.
Saime esimest korda Rayst teada McKinley Jacksoni kaudu.
McKinley Jackson oli korraldaja.
Küsisin esimese asjana: "Kus ta olnud on?
Kust ta tuli? Kuidas teda enda juures hoida?"
Holland-Dozier-Holland oli just Motownist lahkunud
ja alustanud firmat nimega Invictus Records and Hot Wax Records.
Üritasin värsket verd kaasata. Ray oli esimeste seas.
Olin 15aastane ja liitusin Holland-Dozier-Hollandiga,
kust Robert White ja Eddie Willis lahkusid.
Olin nooruk, kellel oli lühike habe
ja afrosoeng. Nägin välja, nagu ma ei teaks, mida teen.
Küsiti: "Kelle sa siia tõid?"
Nägin seda väikest last sisenemas.
Öeldi: "Ta parem osaku mängida või see on sinu süü."
Ta tuli väikse võimendiga sisse ja hakkas mängima.
See oli...
Heliinsener
Nii juhtuski.
Ta hakkas mängima ja oli hea. Ma olin tõesti šokeeritud.
Ma ei unusta kunagi selle laulu nime.
"Everything Good is Bad, Everything Bad is Good".
McKinley lasi mul mängida efektipedaaliga kitarri
ja paari teist kitarri. Kui olime lõpetanud,
oli meil ühel salvestisel kolm või neli kitarri.
Mõtlesin, et nad on mul peos.
Salvestasime nelja kitarriga. Kui ma talle ei meeldiks,
oleksin ammu sealt läinud.
Ülejäänud on ajalugu.
Ta mängis hästi.
Kõik oli hästi. Mängisin kõiki nende lugusid.
Holland-Dozier-Holland ja Ray Parker Junior
Olid rühmad nagu Honey Cone,
"Put it in the Want Ads", Laura Lee, "If You Can Beat Me Rockin'",
"You Can Have My Chair", Freda Payne, "Bring the Boys Back Home",
Chairmen of the Board, "Patches".
Mängisin kõiki neid lugusid.
Mulle meeldisid kõik need lood. Need olid imelised.
Sain 15aastaselt püsiva töökoha, teenides nädalas 350 dollarit.
Juutide pidude ja pulmade eest maksti 35 dollarit loo kohta.
Tegin nädalas kaks sessiooni erinevates stuudiotes
ja teenisin iga kolme tunniga 90 dollarit.
Ma teenisin nädalas 600-700 dollarit.
Kõik, kes teda kuulsid, soovisid teda enda sessioonile.
Vat nii hea ta oligi.
Ma ei ütle, et oli. Ta on endiselt hea.
Detroitis juhtus minuga palju asju.
Oli halbu asju, aga Detroit on siiski mu lemmik,
sest see oli võimaluste maa.
Helistasin ühel õhtul Stevie Wonderile ja ütlesin:
"Pead Ray Parkeri kitarrimängu kuulama."
Andsin Stevie Wonderile Ray Parkeri numbri.
Kas Ray Parker Junior kuuleb? Siin Stevie Wonder.
"Music of My Mind" on mu lemmikplaat.
Sõitsin autoga ringi ja kuulasin seda.
Kui sulle helistab keegi väga kuulus
või keegi, kelle suur austaja sa oled,
siis mõtled esimese asjana, et sõbrad teevad nalja.
Lähme ajas veidi tagasi.
Kui Stevie Wonder helistab, ei saa seda lihtsalt ignoreerida.
Ma ei uskunud, et Stevie Wonder...
Stevie Wonder helistab mulle? Millest jutt käib?
Istusin Detroitis kodus ja telefon helises.
Stevie Wonder helistas.
Võtsin kõne vastu ja panin selle ära.
Mõtlesin, et see on üks mu sõpradest.
Ta helistas tagasi. Ta oli väga visa ja helistas tagasi.
Panin taas kõne ära. Kolmandal korral kasutasin sõnu,
mida poleks pidanud, ja lõpetasin kõne.
Arvasin, et tema teeb nalja.
Ta arvas, et mina teen nalja. Helistasin talle tagasi,
sest tahtsin, et ta mängiks
ja olin tema talendi pärast põnevil.
Helistasin talle uuesti ja ta uskus seda.
Ma ütlesin: "Ma olen Stevie. Ma ei tee nalja.
Kui lõpetad jälle kõne, saad kere peale.
Ma tunnen ka Detroitis inimesi."
Mäletan selgelt, et ta ütles:
"Meil puudub suhtlus."
Ta ütles: "Oota. Tahan sulle midagi mängida."
Ta mängis "Superstitioni" meloodiat.
Kui mäletate, kuidas "Superstition" kõlab, siis trummid käivad nii.
Siis kuulsin Moogi bassi ja klavikordi.
Mõtlesin: "Issand.
Mida ma teen? Ma katkestasin Stevie Wonderi kõne.
Ole nüüd."
Ta ütles: "Sa ei pea esinemisproovi tegema.
Lähme LA-sse. Salvestame "Talking Booki" albumi.
Siis lähme The Rolling Stonesiga turneele."
Sellest hetkest alates muutus kõik.
Mängisin Stevie Wonderiga "Sesame Streetis", kui olin 18aastane.
Mängisime "Superstitionit".
See oli klassikaline lugu. Olime "Sesame Streetis",
mida vaatasin lapsena. Seal olid Suur Lind
ja kõik kuulsad tegelased.
Pärast seda läksime The Rolling Stonesiga turneele.
Ma polnud midagi sellist näinud.
Inimesed karjusid. Mõtlesin, mis toimub.
Olen kõigest laps Detroitist. Mis toimub?
Oli üks riff, mida Ray alati tegi. Ma kuulsin teda sessioonidel.
Tahtsin, et ta tuleks ja seda kindlat lugu mängiks.
"Maybe Your Babyt".
Ta alustas "Maybe Your Babyt".
See oli kõige rütmilisem lugu.
Sellel on...
Helid, mida pole üheski loos, mille kallal olen töötanud
või mida isegi teiste inimeste käest kunagi kuulnud olen.
See oli täiesti uus kogemus. Mida teha?
Ta oli tõesti uskumatult rütmiline.
Ta pani asja käima ükskõik millise muusikuga, kes mängis,
ja ükskõik millise kitarrimängijaga, kes samuti mängis.
Ta lõi enda rütmilise võimega sellise liimi,
mis kõik ühendas.
Ta järgis sünkoope ja asju, mida ma tahtsin.
Tundus, nagu ta oleks mu mõtteid kuulnud.
...tegi teisi plaane
See paneb mind muretsema
Ning ma
Ehk su kullake Tegi teisi plaane
Just nii
Stevie suhtus bändikaaslastesse kui perekonda.
Ta pani meid lavale, mis oli suur saavutus,
seega talle ei meeldinud, kui loobuti. See on nagu pereliige ütleks:
"Ma lahkun klannist."
Olen Stevie Wonderit tundnud 45 aastat.
45 aastat.
Kui oled tema õpetust saanud,
siis tunned muusikat ja oskad lugusid luua.
Ray ütleks, et ta ei õppinud lugusid tegema enne,
kui ta Steviega töötas.
Stevie õpetas talle kõike.
Stevie õpetas mind laule kirjutama.
Viis mind stuudiosse, maksis selle eest,
salvestas mu lugusid, laulis minuga duette
ja tegeles mu muusikaga, et näidata, mis sellest saab.
Mõtlesin, miks ma bändist lahkusin.
Arvan, et ta on mu peale ikka natuke pahane, et bändist lahkusin.
Elasime sel ajal New Yorgis ja ma tahtsin väga minna Californiasse,
kus päike paistis.
Arvasin, et muusikaäri on Californias. Tahtsin olla Californias.
Andsin talle teada, et lahkun.
Mäletan, et meil oli justkui sõjaline tuurimänedžer.
Ta ütles: "Sa ei lahku bändist. Kõik on õnnelikud. Ole vait."
Ühel hetkel tundus, nagu mind hoiti justkui
bändis vangis.
Mäletan, et magasin Corpus Christis Texases lennujaamas magamisasemel.
Ütlesin: "Ma põgenen."
Ta tahtis saada staariks ja ta tegigi seda.
Olen tema üle uhke.
Kas Stevie on vihane?
Tahtsin, et ta teeks minuga ühe loo,
aga seda ei pidanud juhtuma.
Ta ajas enda asja ja see oli tore.
Ma olen õnnelik.
Olen õnnelik tema edu üle.
Uskusin, et kui Californiasse pääsen,
siis saan hakkama.
Kõik ütlevad nii.
Lähen Hollywoodi ja minust saab staar.
See peab kellegagi juhtuma, seega arvasin, et see on minu võimalus.
Läksin stuudiosse nagu The Record Plant
või midagi sarnast, mis oli väga populaarne stuudio.
Võtsin kitarri ühte kätte, võimendi teise kätte
ja istusin igal hommikul kitarriga nende stuudiote ees
ja blokeerisin ust.
Kui tahad sisse saada,
räägi minuga või kuula mind mängimas.
Ray oli väga noor, kui temaga kohtusin. Ta oli 19aastane.
Jurist, autor
Oli selge, et ta oli mees,
kes mõistis, millega tegu on.
Loomingulise inimesena muusikaäris edukaks saamisel
on kaks põhiosa. Esimene on talent ja teine on ambitsioon.
Ray oli suurepärane kombinatsioon talendist ja ambitsioonist.
Ma olin väga-väga pöörane
ja ütlesin inimestele:
"Võid lasta mul järgmise 20 minuti jooksul kitarri mängida või kuulda mind rääkimas,
kui sind takistan,
või lased mul paar minutit mängida, kuulad seda
ja ma jätan su rahule."
Enamik neist ütlesid:
"Kümne sekundi pärast ei pea ma temaga rääkima."
Peamine inimene, kes mind LA-s
teistest rohkem mõjutas, oli Gene Page.
Ta tutvustas mulle sessioone ja aitas mul nendega alustada.
Gene Page oli peamine korraldaja.
Ta tegi kõike alates The Righteous Brothersi
"You Lost That Lovin' Feelingist"
kuni Barry White'i
ning Lionel Richie ja Elton Johni lugudeni,
mida on orkestreeritud.
Ta kirjutas keelpillide ja pasunate noodid
ajaloo suurimale instrumentaalloole "Love's Theme'ile".
Glen Campbell oli Gene Page'i stuudios kitarrimängija.
Glen Campbell sai oma telesaate.
Kes arvanuks, et see kasuks tuleb, aga see andis mulle võimaluse siseneda.
Gene Page kutsus mind Barry White'i sessioonile.
Mäletan, et Barry mängis lugu väga valjult.
Selle alguses oli rongivile.
Olin Detroitist pärit.
Läksin magnetofoni juurde.
Muusika oli vali. Kõik nautisid seda.
Mul oli peas idee selle laulu jaoks.
Läksin magnetofoni juurde, panin selle kinni
ja muusika jäi seisma.
Barry ütles: "Mida kuradit?"
Ütlesin: "Vabandust, hr White. See on imeline laul, aga mul tuli mõte."
Ma ei tea, mida ta nägi, aga ta vaatas mind ja ütles:
"Tule siis siia ja mängi seda."
Mängisin veidi. Talle meeldis see.
Ma jäin seisma ja ütlesin:
"Keri lint tagasi. Mängin terve loo."
Ta ütles: "Jätka mängimist."
Salvestises on paus,
umbes poolteist takti, kus ei mängita kitarri.
Ta vajutas nuppu ja ütles: "Jätka mängimist."
Jätkasin mängimist, see jäi salvestisele. Meist said parimad sõbrad.
Barry White'i mänedžer elas minu kohal üleval.
Barry tuli enda valge Mark VIIga
ja parkis värava ette, kus uks oli,
sest ta on Barry White.
Ta ei pargi tänavale.
Ta pargib sinna, kus on mugav.
Ta tuli autost välja. Ma nägin teda.
Ma jooksin, istusin autosse, pöörasin sellega ringi,
sest tahtsin talle laulu esitada.
Tema auto oli liiga lähedale pargitud. Minu liigutuse tagajärjel
tõstis värav ta auto üles,
siis kukkus värav tema autole peale,
värav tuli hoone küljest lahti ja kukkus alla.
Ta ütles: "Aitäh, Ray. Mul oli seda vaja."
Ma ütlesin: "Vabandust, aga sa pead mu laulu kuulma."
Kas usute, et istusin pärast seda ikkagi tema autosse?
Ta oleks võinud mind välja lüüa, eks?
Panin ta autosse ja mängisin talle laulu.
Ta viis laulu koju ja kirjutas sellele sõnad.
See lugu on "You See the Trouble with Me".
See on kogu maailmas kaks korda esikohal olnud.
Müüsime 6-7 miljonit plaati.
Barry White ei vajanud ühtki minu laulu oma albumile.
Mitte midagi. Ta ei vajanud seda. Ta oli tol ajal
kõige populaarsem artist.
Barryt ei huvitanud teiste laulud,
aga ta tegi Rayle erandi ja sellest sai suur hitt.
Kes sulle kõige rohkem muljet avaldas?
Californias on üks mees, Barry White.
Millal sa siia tulid? Mida sa tema tööd vaadates leidsid?
Sa olid stuudiomuusik.
Mulle meeldis tema kiirus. Ta tegi päevaga kolm hitti.
Olen püüdnud seda teha. Ma ei saa sellest veel aru.
Barry White ajas asju kummalisel moel.
Ta ütles: "Maksan teile kolmekordselt...
...aga tahan kaheksat laulu.
Te võite seda teha 12 tunniga või kolme tunniga.
Mind ei huvita. Tasu jääb samaks.
Siin on raha, mille ma eraldan."
Salvestasime ühe päevaga "You're My First, Last and Everythingi",
"Can't Get Enough of Your Love'i"
ja "Love's Theme'i".
Kõik samal päeval.
David Foster Produtsent
Ma ei mäleta esimest korda, kui Rayga kohtusin,
aga ta ilmus pildile nagu tuletorm.
Stuudiokitarrist, plaadiprodutsent
Mul oli õnn olla esimese valiku stuudiokitarrist.
Läksin ühel päeval salvestusele
ja minu kõrval istus üks mees.
Mõtlesin: "Loodan, et see mees mängib hästi."
Pärast ühte mängu olin veendunud,
et see mees on tõesti parim rütmikitarrist, keda kuulnud olen.
Kitarrist
Ray on parim elav rütmikitarrist.
Ta on vinge.
Tal on võrratu rütmioskus,
mida kellelgi teisel pole.
Ray polnud noorena tagasihoidlik.
Kui tahtsid teada, kui hea Ray oli, pidid temalt küsima.
Meid peeti noorteks ja kuumadeks kitarrimängijateks.
Kui esimest korda Rayga kohtusin,
siis ta ütles mu kätt surudes:
"Olen maailma parim kitarrist."
Naeratasin ja ütlesin: "Eks me näe."
Arvan, et ta on hea ja et ta oli ka siis hea.
Kui ta oleks seda mulle öelnud,
oleksin talle vastu suud löönud.
Mida selle peale öelda? Tegu on Ray Parkeriga.
Kitarrist, Toto
Naersin ja ütlesin, et kuulsin.
Ray on enesekindel mees.
Ta on väga enesekindel.
Ta pole parim kitarrist,
aga ta on väga-väga hea.
See mees tuli stiiliga,
mida keegi meist polnud varem kuulnud
ega ka pärast seda kuulnud.
Minu jaoks on need poisid minu pere. Me kõik oleme väga lähedased.
See on selline armastus ja austus,
mida ma naisele selgitada ei oska.
Ma ei oska seda sõpradele selgitada.
Tuleb olla üks meestest,
et mõista täpselt, mis see tegelikult on ja kui oluline see on.
Meil kõigil on üksteise vastu väga suur armastus
ja me teame, et see oli meie elu parim aeg.
See oli meie elu parim ajastu.
Meil on Rayga eriline side,
milleks on üks aju, neli kätt ja kaks kitarri.
Sõna otseses mõttes. Tundub, nagu loeme üksteise mõtteid.
Ajud on süvenenud.
Me armastame väga seda, mida teine mängib,
ja me täiendame üksteist töös hästi.
Meie tavad on väga sarnased.
See on maagiline.
Kui astume tuppa ja seal on rohkem kui üks meist,
naaseme aastasse 1976 või 1977.
Oleme nagu väiksed lapsed vanade meeste kehades.
Need olid parimad ajad mu elus.
Minu elu parimad päevad olid meestega stuudios mängides.
Need olid ilma ühegi erandita
parimad ajad minu elus. - See oli muusika jaoks viljakas aeg.
Muusikaäris oli veel palju raha.
Kõik olid veel põnevil.
Plaate osteti, inimesed mängisid. Tööd oli palju.
Olime sel ajal koos kõikide artistidega, kes tahtsid,
et meiesugused muusikud mängiksid. - Jah.
Kui sain kutse Billi Withersi salvestisel mängimiseks,
arvasin, et ta kuulis minust teistelt inimestelt.
Ma jumaldasin Bill Withersi lugusid.
Mõtlesin, et see on äge. Saan Billy Withersiga mängida.
Albumi tagakülge vaadates
on näha mind ujumispükstes grill-liha söömas
ja murul lamamas. See oli nii lõbus.
Läksime Billi majja. Talle meeldib rääkida.
Ta alustas oma laulu ja ma mõtlesin:
"See võib olla üks neist hittidest nagu teisedki hitid, mis tal on."
Mõtlesin kitarril välja refrääni.
Mängitakse erinevaid kitarripartiisid,
aga see on loo kitarri osa.
Laul "Jojo"...
...oli Ray ja Steve Lukatheri tegu.
See on see väike halastamatu asi,
mis on rohkem selles stiilis, mida Ray lauluga teeb.
Ray teebki nii.
Ta tuleb alati lagedale heade mõtetega.
Ma armastan teda, nii et saan teda näha ja temaga aega veeta.
Mida sa arvad
Mida sa tunned
Mida sa tead
Peab olema ehtne
Olen Cheryl Lynni juures.
Paremaks minna ei saa. Luther Vandross laulis duette
koos Cheryl Lynniga. - Kuula ennast.
Keegi ei kutsunud mind temaga duetti laulma.
Mulle meeldib sinuga laulda. - Jah?
Kogu aeg, igal ajal. - Pühendumise aeg. Selge.
Tuleb pühenduda. - Igal ajal. See on minu sõber.
...tean
Peab olema ehtne
Ma ütlesin...
Mida sa tunned
Ma ütlesin...
"Got to Be Reali" salvestades
oli see nagu pesapalli löömine,
kui esimest korda kurikat kätte võtta. Tekib küsimus, kuidas lüüa.
Keegi ei näinud enam pesapalli. See oli lihtsalt kadunud.
Kohe, kui lõpetasime mängimise
ja olime koos parimate muusikutega,
ütlesime endale: "See kõlab hästi."
Nii oligi.
Oleksime võinud veel proovida,
aga mida muud pidanuks juhtuma? Kõik nautisid.
Helid ja sortiment olid suurepärased. Kõik oli lihtsalt imeline.
Peab olema ehtne
See peab olema ehtne
Peab olema ehtne
See peab olema ehtne
Peab olema ehtne
Ei, ei, ei, ei
Pean seda tundma
The WAVE'is mängiti kogu aeg minu instrumentaallugu,
mis on nagu džässilugu. Selle nimi on "After Midnite".
Küsite: "Miks sa võtsid selle kitarri, mitte ühe džässkitarri
või mõne teise?" Tõde on see,
et olin tol ajal laisk,
seega haarasin lähima kitarri.
Herbie Hancock on nagu muusikamaailma kuninglikkus.
Kohtasin Herbiet esimest korda
San Franciscos The Automattis.
Mulle helistati. Mõtlesin: "Mängime nüüd džässi."
Olen terve elu õppinud sellist asja.
Mängin vaid hulga noote.
Ma ei unusta kunagi, et Herbie
peatas mu esimese sessiooni ajal ja küsis: "Mida sa teed?"
See on tõesti tõsi...
...et minu vundament on džässis.
Ray puhul nii pole.
Mõtlesin: "Olen koos Herbie Hancockiga ja me mängime džässi."
Ta ütles: "Ei. Ma ei kutsunud sind selleks.
Mulle öeldi, et oskad hästi rütmikitarri mängida.
Ma tahan seda kuulda."
Ray oli minu jaoks oluline,
sest ta suutis lisada rütmilisust nii,
nagu keegi teine ei osanud.
Ta ütles: "Mul on teisi, kes seda oskavad.
Kutsusin sind, et annaksid mulle rütmilisust."
Ma olin šokeeritud.
Ta oleks võinud sama hästi mind näkku lüüa.
Ma ei oodanud seda.
Pidin vähem kui 60 sekundiga
kogu oma mõttemustri ümber muutma.
Meil oli uskumatult imelisi aegu.
Olin tema majas stuudios ja töötasin laulu kallal.
Ta mängis kähku akorde ja ma ütlesin: "Oota."
Ta ütles: "Just nii. See on kõik, mida vajame."
Küsisin: "Millest sa räägid?"
Ta ütles: "Need akordid, mida sa just mängisid.
Vajame esimest nelja akordi."
"Võin kirjutada kahe sekundiga terve loo selle põhjal, mida sa mängisid,
kui sa akorde aeglustad."
See tuli nii hästi välja,
et keset salvestamist,
mille eest tema maksis,
võtsin tema varustuse, panin selle enda autosse,
panin tema autosse, sõidutasin ta koju enda stuudiosse
ja ütlesin: "Mängi seda siin."
Talle meeldis mu lugu nii väga,
et jagasime selle pooleks
ja ta salvestas hiljem selle loo ühe naissoost lauljaga
ühele oma albumile.
Ray Parker Juniori ja Herbie Hancocki "Tonight's the Night".
Kohtusin Chaka Khaniga Chicagos.
Ta tuli minu juurde ja ütles: "Kuula seda salvestust."
Ma vaatasin teda ja mul olid temaga muud plaanid.
Ütlesin talle: "Saada see sellele aadressile San Franciscos,"
sest ta ei teinud minuga koostööd.
Kes oleks arvanud, et aasta aega hiljem
kirjutan The Groove'iga loo,
kus on suurepärane kitarririff.
Mäletan, et kuulsin seda keskkoolis.
"Kes seda mängis?" Kas Ray Parker? Kes see on?
18aastane? Kas ta oli nii noor?
Mäletan seda väikest juppi.
Tahan, et Stevie seda salvestaks. Tema ei taha.
Tahan, et Barry seda teeks. Tema ei taha.
Andre Fischer ütles:
"Salvestame seda Rufusega." Küsisin: "Mis on Rufus?"
Ma polnud sellest bändist kuulnud,
aga teised ei tahtnud salvestada.
Siis tuli Chaka.
Ma polnud seal, kui ta seda laulis, aga ta tuli,
lõpetas sõnad ja laulis laulu. Ma ei unusta seda kunagi.
Kuulasin pärast salvestust lugu ja ütlesin: "Ta oskab laulda.
Ta oskab... Kes see on?"
Nüüd esineb Rufus.
Armasta mind õigesti
Mis sinuga lahti on?
Hoia mind tugevalt
Miks pean sulle ütlema, mida teha?
Naerata, naerata
See ei tule üllatusena
"You Got the Love" on nii rütmikas kui vähegi võimalik.
Nad said sellega hästi hakkama.
Mida ma sinu silmis näen
See lugu
On palju sügavam
Kui pealtnäha paistab
Just nii
Sul on armastus
Anna mulle tugevust
See kihutab edasi.
Seda ei saa peatada.
See on Ray, kes liigub mööda teed.
Mis see ka poleks
Ilma ma hakkama ei saa
Istusime Chakaga maha ja ta ütles: "Sa isegi ei mäleta mind, eks?"
Ütlesin: "Mis mõttes? Me pole varem kohtunud."
Ta ütles: "Me oleme varem kohtunud."
Ta meenutas mulle, mida olin valesti teinud.
Kuulanuksin tema linti selle asemel, et midagi muud mõelda,
oleksin ilmselt bändi omanik.
Oleksin võinud temaga lepingu teha. Ta palus seda.
See on irooniline,
et aasta aega hiljem teen sama häälega hiti.
Ma vajan sind
Ta on tore. Ta andestas mulle ja me oleme
sellest ajast saadik sõbrad olnud.
See tegi minust laulukirjutaja.
Mind hakati märkama.
See andis mulle enesekindlust jätkata
ja veel laule teha. "Ma olen raadios."
Oli uskumatult imeline kuulda enda laulu raadiost,
lihtsalt kuulda seda mängimas. Varem lihtsalt ootasin raadiojaamas
ja kuulasin terve päeva, et kuulda raadiost oma laulu,
et pead üles-alla liigutada. See oli imeline.
Tegin korra sessiooni produtsent Jeff Barryle.
Jeff võttis selle kitarripartii.
Nad võtsid mu kitarripartii
ja tegid sellest midagi muud.
Ray tegi Don Kirshneri teemaga rohkem,
kui oli nõutud.
Ta sõna otseses mõttes kirjutas selle.
Don Kirshneri rokikontsert
Ma ei saanud selle eest ei tasu ega tunnustust.
See on andestamatu.
Seal on tema karismat.
See on see, mida ta teeb.
Ta ei saanud selle eest tunnustust.
Kitarripartii juures on huvitav see,
et kõik tundsid mu mängustiili ära.
Kõik tunnevad seda kuuldes selle ära.
"See kõlab nagu Ray."
"Kas said selle eest midagi?" Ei.
Stuudiomuusikuna kutsutakse sind kohale.
Tavaliselt mängitakse kolm lugu kolme tunniga.
Sel konkreetsel päeval oli meil
kahe kolmetunnise seansi vahel paus, lõunapaus.
Olin kodus laulu kirjutanud
ja mõelnud välja tunnetuse,
aga tahtsin kuulda, kuidas see kõlab trummide, bassi ja klahvpilliga,
et kuulda, milline mu tunnetus on.
Produtsent tuli lõuna lõpus sisse
ja ütles: "Mulle meeldib see lugu. Kas saame seda Leo Sayeriga salvestada?"
Ütlesin talle kohe: "Oota nüüd. See on minu lugu.
Kirjutasin selle loo kodus. Millest jutt?"
Ta ütles: "Saad enda osa,
aga mida sa teed? Helistad advokaadile?
See lugu on hea. Salvestame."
Panin selle loo kirja,
näitasin bändile, mida mängida,
ega saanud kunagi tunnustust.
Sellest sai Leo Sayeri tuntuim lugu:
"You Make Me Feel Like Dancing".
Sa paned mind tantsima
Tahan kogu öö tantsida
Sa paned mind tantsima
Sellest sai aasta parim r'n'b lugu.
See võitis Grammy.
See oli laastav. Istusin kodus ja vaatasin televiisorit.
Seal oli mees, keda ma polnud kohanud, kes võttis vastu minu Grammyt.
Ma ei tea Leod.
Arranžeerija
Ma tean Richard Perryt.
Mul pole tema kohta ühtegi kommentaari,
sest meil on olnud erimeelsusi.
Tal on saanud tunnustust paljude heade tööde eest.
Ma jätaksin selle nii, aga...
Kui mõtlema hakata,
siis ta ei andnud mulle tunnustust The Pointer Sistersi loos.
Paljud meist olid sessioonidel ja nägid midagi juhtumas.
Kui tunnustust jagati, oli midagi puudu.
Seal on ärinimi ja see pidurdab sind.
Sinust eeldatakse, et annad endast kõik.
Vahel annad endast liiga palju ja ei saa piisavalt vastu.
Selline elu paraku on.
Ray ei saanud vihaseks, vaid tegi tagasi.
Idee seisnes selles,
et oled umbes 15 aastat stuudios
ja siis liigud edasi, et hakata korraldajaks,
produtsendiks või artistiks.
Ta nuputas väga vara välja,
et ta ei jaga enda teadmisi
paarisaja dollari eest päevas.
Kitarrist
Stuudiomängijana olid osa puslest.
Sa olid üks tükk.
Tahtsin olla terve pusle ja seda tahtis ka Ray.
Rayl oli liiga palju kirge ja talle meeldis lugusid kirjutada.
Ta unistas suurelt.
Arvan, et ta ületas isegi enda unistused.
Ta seadis eesmärgi ja läks siis sellest kaugemale.
Mind motiveeris rohkem tegutsema see,
kui läksin jõulude ajal Detroiti koju ja olin kirjutanud kaks lugu.
Mul oli Rufuse ja Chaka Khani "You've Got the Love"
ja mul oli "Always Thinking of You" The Love Unlimited Orchestra
ja Barry White'iga.
Läksin koju ja mõtlesin: "Ma olen kitarrist.
Kirjutasin kaks laulu. See juhtubki. Mul edeneb.
Olen esimest aastat LA-s. Mul edeneb."
Läksin koju ema juurde.
Ta vaatas plaati ja ütles: "Ma ei näe sind."
Ütlesin: "Ema, sa ei näegi mind.
Mind pole laulus. Ma kirjutasin selle."
"Mida see tähendab?"
"See tähendab, et võtsin pliiatsi,
kirjutasin akordid ja sõnad."
"Kus su nimi on?" "Mu nimi on ümbrisel."
Ta võttis ümbrise kätte ja ütles:
"Too mulle suurendusklaas."
Tõin talle suurendusklaasi.
Ta tegi sellega nii, üritades minu nime näha. Seal oli kirjas:
"R. Parker."
Isegi mu ema teadis trükkimisest natuke. Ta ütles:
"Veel üks täht ja nad oleksid võinud
punkti asemel Ray kirjutada.
Nad ei kasutanud isegi su täisnime."
Pole vaja öeldagi, et kui jõuludeks saabusin,
oli mu ego nii suur, ja enne lahkumist langes see tohutult.
See motiveeris mind tegutsema.
Ray oli olnud hittlugudes,
mida müüdi miljoneid, aga need polnud tema lood.
Ta tahtis saada staariks.
Ta unistas kuulsusest,
sest ta on sellest alati unistanud,
ja tema unistused täitusid.
Tegin endale tõotuse. Ütlesin: "Tead,
pean tegema salvestise, mille esiküljel on minu pilt
ja minu nimi,
et ema teaks, et ma tegelen sellise asjaga."
Olin Rayga Gene Page'i sessioonil.
See oli pärast seda, kui ta tegi "Jack and Jilli" demo.
Seda kuuldes mõtlesin: "See kõlab nagu hitt.
Arvan, et lood hiti."
Oleme Gene Page'i jaoks laval. Olime The Osmondsiga.
Gene hakkas loendama:
"Üks, kaks."
Siis kuulsin "Jack and Jilli" valjusti kõrvaklappides mängimas.
Ray oli võtnud magnetofoni
ja ühendanud selle enda kitarrimikrofoni võimendiga.
See oli alles julgus.
"Tahan, et kõik mu lugu kuuleksid." Ütlesin: "Tee seda pausi ajal."
Miks sa arvad
Jack hiilis mäest alla - Ta hiilis mäest alla
Ta vajas armastust
Armastust, mida ta Jillilt ei saanud
Just nii
Miks sa arvad
Jack hiilis mäest alla - Ta hiilis mäest alla
Ta hakkas rääkima laulust, mille ta kirjutas.
Eddie ja Brian
Ütlesin, et see mees kirjutab laulu.
Siis ta hakkas "Jack and Jilli" mängima.
"Jack, Jack tuli alla". See oli hea.
Ma tegelikult kopeerisin Holland-Dozier-Hollandi laulu.
Mulle meeldisid lood, kus öeldi: "Fee-fi-fo-fum.
Ma tunnen kellegi kohalolekut.
Keegi on minu voodis maganud.
Keegi on mu parimat märjukest joonud."
Neil oli üks lugu.
"Kui tantsid muusika saatel, pead maksma torupillimängijale. Küsi emalt."
See oli imeline lugu.
Neil oli igasuguseid laule ja sõnu.
Muusika oli hea ja sõnad pidid olema head.
Arvasin, et saan muusika heale tasemele, kuna mängisin kitarri,
kuid pidin tõsiselt tööd tegema, et lood jõuaksid sinna, kus need olid.
Ta oli selle lüüriliselt hästi kavandanud.
See lugu oli lastelaulu moodi,
aga ta tegi selle seksikaks. Ta lihtsalt naeratas.
Ta mängis seda lugu.
Mäletan, et mõtlesin, et sellest saab hitt.
Kellelgi ei õnnestu ilma kellegi teise abita.
Üks mu parimaid sõpru, Carole Childs,
võttis "Jack and Jilli" oma tööandja käest ära
ja viis Clive Davise juurde.
Clive kuulas seda. Ma ei unusta seda. Tal olid silmad kinni.
Ta tegi nii. Mõtlesin, kas see on hea või halb.
Ma polnud temaga varem kohtunud. Ma ei teadnud.
Ta tegi lõpus silmad lahti ja ütles: "Mängi seda uuesti."
Asi oli lauludes ja tema kirjutistes. Asi oli temas kui ülimas kirjutajas.
Plaadifirma tegevjuht
"Jack and Jilli" suurepärased sõnad tegid sellest suure hiti.
Peale plaadifirma juhi oli Clive Davis inimene,
kes istus, kuulas, mida ma ütlesin. Kui sellest ei piisanud,
siis pärast kõike, mida ma talle ütlesin, et tahan,
ütlesin, et ei saa sellele alla kirjutada, kui ta just mu sõpra Carolit ei palka.
Ta ohverdas ennast ja lasi end vallandada, et mind siia aidata.
Clive ei kaasanud vaid mind,
aga ta palkas ka Caroli, mis tegi Clive'i minu jaoks uskumatult eriliseks.
Ema pidi mu lugu Detroitis kuulama.
Al Perkins WJLBst ütles: "Kus su ema on? Helista talle."
Ta ütles: "Ainus laul, mida ma
järgmise 15 minuti jooksul esitan, on sinu laul."
Ta mängis seda neli korda järjest,
et mu ema kuuleks mu lugu raadiost.
Siis oli kõik hästi.
Meeldiv kohtuda, Ray Parker Junior.
FM, AM. See on vinge. Vaata, mis sul siin on.
Ma ei märganud seda. Siin on raadionupp.
Raydio oli tema looming.
Ray Parker Junior kirjutas kõik lood.
"Two Places at the Same Time", "The Other Woman",
"You Can't Change That".
Kallis, ma armastan sind alati Ma luban sind alati armastada
Ma armastan sind väga Sa ei saa seda muuta
Sa ei saa midagi teha ega öelda Ma mõtlesin sellele mitu päeva
Ma olen otsustanud nii tunda Sa ei saa seda muuta
Sa oled ainus, keda ma armastan Sa ei saa seda muuta
Sa oled ainus, keda vajan Sa ei saa seda muuta
Armastan vaid sind
Seda muuta ei saa
Vajan vaid sind Seda muuta ei saa
Alates tema grupimentaliteedist
kuni üksikuks artistiks muutumiseni
tundsin väga tugevalt, et see oli tõesti Ray.
Pidime seda tegema etappide kaupa, sest ta oli mõnevõrra häbelik.
Ta oli tõesti imeliselt virtuoosne kitarrimängija.
Tuli natuke tööd teha selleks,
et ta mikrofoni ees oleks ja end mugavalt tunneks.
Kõigepealt oli Raydio, siis oli Raydio koos Ray Parker Junioriga
ja lõpuks jõudsime Ray Parker Juniori juurde.
Ma pole tema bändiga kohtunud.
Ma pole ühegi teise liikmega kohtunud.
Ma ei pidanud kunagi ühegi üksikisikuga tegelema.
Tegelikult oli ta algusest peale sooloartist,
kes võttis omaks grupinime, sest ta oli liiga häbelik ja tagasihoidlik,
et oma nimega esineda.
Kuid mina kohtusin ja tegelesin vaid temaga
ning ei kohanud kunagi ühtegi teist grupiliiget.
Minu jaoks oli alati tegu Ray Parker Junioriga.
Naine vajab armastust nagu sina
Ära peta end Ega arva, et nii pole
Ta võib lollitada nagu sina
Mitmed asjad laulus "A Woman Needs Love"
on sellised, mida ma varem teinud polnud.
Esiteks on see esimene laul, mille ma üksi laulsin.
Kirjutasin selle Arnellile, aga helistik oli vale.
Olin pille viimistlenud. Tunnetasin seda. See kõlas hästi.
Unustasin kontrollida, kas ta seda laulda saab.
Ma tunnustan Arnelli,
sest tema ütles: "Sa oled selle kallal kaua tööd teinud.
Su hääl kõlab hästi. Mängi seda Clive'ile ja vaata, mida ta arvab."
Naine vajab armastust nagu sina
Ära peta end Ega arva, et nii pole
Ta võib lollitada nagu sina
Kui Clive kuulis "A Woman Needs Love'i", ütles ta: "Täpselt nii."
See oli tugeva sõnumiga.
Naistele meeldis see sõnum.
Naiste olukord oli väga huvitav, eriti raadiojaamades,
sest tol ajal tuli reklaamijatele maksta
ja uksi maha lüüa, et raadiojaama pääseda.
See plaat ei nõudnud suurt reklaami.
Tegelikult ostsid naised mulle kingitusi. Sain ühelt naiselt teleka.
Programmijuht, kes on tavaliselt mees,
ütles: "Ma ei tea, kas mängime seda."
Administraatorineiu küsis:
"Kuidas sa ei mängi "A Woman Needs Love'i"?"
Seda sunniti mängima. See oli tõesti huvitav salvestus.
Ma ei unusta seda, kui reklaamija ütles:
"See on lihtsaim lugu, mis kirjutatud. Seda tuleb mängida.
Muidu ollakse naiste vastu."
Kui sa oled tark - Just nagu sina
Siis parem lõpeta lollitamine
Sest tema teeb sama
Just nagu sina
Mu ema ja isa tantsisid kodus selle järgi
jõulude ajal. - Jah. Õigus.
Nad tõmbasid plaadi välja
reede õhtul, kui kaarte mängisid, ja panid muusika käima.
Miks sa otsustasid äkitselt
kõigi teiste hulka sulandumise asemel oma asjadega tegeleda?
Olen juba pikka aega hitte teinud, kuid otsustasin, et teen oma plaadi.
Sa oleksid võinud algusest peale olla Ray Parker Junior.
Just nii.
Möödus aega enne,
kui nõustusid ütlema "koos Ray Parker Junioriga".
Siis läksid üle soolonimele.
Me olime alati Rayga kahekesi.
Tolles toas oli midagi võrreldavat selle hotelliga.
See oli uskumatu kogemus. Aitäh, aitäh, aitäh.
See kõlab veidralt, aga pidasin tema häält seksikaks.
Produtsent
Tal on mahe lauluhääl. Ta pole Marvin Gaye.
Ta pole James Ingram. Ta pole Bruno Mars.
Ent see toimis.
Ta valmistas ja kohandas need laulud suurepäraselt
oma hääle ja ainuüksi oma hääle järgi. See on iseenesest maagiline.
Ta teadis, kellele ta kirjutab.
Ta kirjutas Ray Parker Juniorile ja tal õnnestus see.
Seksisümboli staatus. Oli see hea või halb?
See on naljakas. Olin pikk mees, kellel oli kitarr käes.
Pärast teist või kolmandat albumit hakkasid tüdrukud minust huvituma.
Oota nüüd. Ma polnud kolme aasta eest nii nägus.
Vaatasin peeglisse. Peeglis oli sama mees, eks?
Otsustasin minna kaasa sellega, mida räägiti.
Ärge unustage,
et tuleb lisada paar asja.
Tuleb lisada kuulsust.
Pole vahet, kui vähemtähtis või uus sa oled,
igasugune kuulsus on kindlasti kasuks,
kui tegemist on daamidega, eks?
See töötaks ka siis, kui oleksid lühike, paks
ja ühe silmaga.
Ray seksisümbolina...
Ray abikaasa
Kas tahate, et ütlen seda?
Ray arvas, et ta on seksisümbol.
Vabandust. See on raske.
Ma ei näe enda isa seksisümbolina.
Jericho ja Gibson
Ma ei näe seda.
Kõik ajakirjad ajasid mind naerma.
Tema nime otsides mõtlesin,
et see on naljakas.
Kui mõelda tema praegusele iseloomule,
siis ma ei suuda seda ette kujutada.
Ta on liiga tobe ja naljakas.
Seda on raske ette kujutada. Ma olen pilte näinud.
Parem, kui ma teile näitan.
Mul on juhtumisi midagi kaasas.
Mulle meeldib siit pildilt väikse sõrme sõrmus,
mida sooviksin pärida.
See väike sõrmus näitab... Tal on ka kuldkell.
Mõned pildid ajavad naerma. Selline on siis seksisümbol.
Seda ei saa unustada. Seda ma isegi mõistan.
Kui rääkida seksisümbolist, siis tuleb mõelda sellele.
Kas olete näinud mustanahalist Willy Wonkat?
Ma olen isa poeg. Kui tema on seksisümbol,
siis ehk olen ka mina geneetiliselt veidi sarnane.
Poeg
Näen teda sügaval ajusopis
siiski seksisümbolina, kellesse armusin.
Elasin täiuslikku elu. Kõik läks hästi.
Minu muusikaga läks hästi. Mu tervis oli hea.
Kõik oli imeline peale selle, et vanemad jäid haigeks.
Vanemad olid minu jaoks kõige tähtsamad.
Mänedžer ütles mulle:
"Mine nädalavahetuseks vanemate juurde.
Siis tule tagasi ja lõpetame selle salvestuse."
Mõtlesin, et ei, ma ei rääkinud sellest.
Olin esimest korda elus ummikus
ja ei teadnud, mida teha.
Olin sõlminud Geffen Recordsiga uue lepingu
ja maksin iga hilinenud päeva eest trahvi.
Arvan, et hilinesin 400 päeva, makstes mitusada dollarit päevas.
Lasin advokaadil tagasi minna ja uue tehingu sõlmida,
sest mind haaras endasse ja ärritas see, mis minu vanematega toimus.
Ma ei suutnud uutele lauludele mõelda.
Ma ei suutnud millelegi mõelda.
Kindlasti ei saanud ma tuurile minna, sest olin Detroiti tagasi kolinud,
ja tahtsin hoolitseda ema ja isa eest.
Ma ei tegelenud muusikaga. Ma ei teinud mitu aastat midagi.
Esmalt sain teada isast.
Ta haigestus vähki, põievähki või midagi sellist.
Käisime esimest või teist aastat kohtamas,
kui tema isal vähk oli.
Ma isegi ei märganud, et emal oli tekkimas Alzheimeri tõbi,
sest pöörasin isale nii palju tähelepanu.
Need mõlemad toimusid samaaegselt
ja see oli minu jaoks lihtsalt väga laastav.
See murrab mu südame, et Detroitil lasti nii minna.
See on minu algus.
Holland-Dozier-Holland, Motown, autotööstus. Kõik see.
Smokey Robinson, Marvin Gaye, Stevie Wonder.
See on positiivne ja motiveeriv jõud.
Keegi peaks midagi tegema.
Unistan, et kõik tuleksid Detroiti külastama
ja et see koht saaks taas õigele teele
ja muutuks imeliseks kohaks, mida see ongi.
Mul on toredad mälestused kohast,
mis minu selja taga on.
See murrab mu südame, et sel majal lasti alla käia.
Soovin, et saaksin selle kuidagi osta, parandada ja suvekoduks teha.
See naabruskond ja kõik vanemad
vaatasid laste järele.
See oli positiivne. Naabruses olid kõikjal muusikud.
Neli või viis muusikut Nathan elas siin lähedal.
Ollie elas minu kohal. Lynwood elas samas kvartalis.
See oli hea koht, kus üles kasvada.
Detroitis olid imelised võimalused.
Detroiti muusikud on ilmselt ühed maailma parimad muusikud.
Motowni muuseum
Motown murdis tõkked, sest nad olid esimesed,
kes pääsesid edetabelitesse.
Kuuldavasti vastutas Rosalie Trombley selle eest suuresti.
Motown muutis Ameerika nägu, nagu me seda teadsime.
Rassilistest lugudest,
mustanahaliste muusikast, sai kõikide muusika.
Motown ühendas maailma.
Olen uhkusega Detroiti elanik ja osa sellest unistusest.
Mind õpetati mitte ühtegi kultuuri vihkama.
Kitarrist, produtsent
Vanemad ei teinud mulle ajupesu.
USA-s kasvatatakse inimesi rassistideks.
See pole äge.
Seda juhtub ilmselgelt ikka veel ja see ajab mul südame pahaks.
Esmalt tuuakse meid siia.
Meid pannakse seda riiki ehitama.
Siis tahetakse meid surnuks peksta, sest me tahame lihtsalt olla kodanikud.
Tahame olla osa sellest riigist.
Andke ka meile vabadust, õiglust ja võrdsust.
Praegu on ilmselt raskem.
Peame palju rohkem keelt hammaste taga hoidma, sest meid tapetakse.
Sõna otseses mõttes.
Ma ei ütle, et tänapäeval on maailmas rohkem rassilisi pingeid,
ent käes on mässu kulminatsioon.
Olen väga pettunud poliitikas ja Ameerikas toimuvas.
Riik on lõhestunud viisil, mida pole tegelikult alates 1960ndatest nähtud.
Seda ei osata parandada.
Võin kindlalt öelda, et Rayl oli raske lapsepõlv.
Mis puutub temaga juhtunusse,
siis on kurb, et teda peksis ilmselgelt
asjatundmatu politsei, kes kasutas rassi
ning enda hirmu ja vastumeelsust kellegi vastu,
kelle jaoks Jumalal oli suurem plaan.
Olen kindel, et elu on nad läbi peksnud.
Ma arvan, et väga palju rassismi hoitakse saladuses,
kuid teatud tänapäeva olukorrad paljastavad selle.
Negatiivseid olukordi saab muuta positiivseteks.
Kuidas luua sellest midagi väärtuslikku?
Parim asi muusika juures on rahvusvaheline keel.
Minu arvates see päästab maailma
ja muudab maailma,
sest kõikide kultuuride inimesed kuulavad kindlat muusikat
ja neile meeldib see. See toobki minu arvates inimesi kokku.
Ei ole sõnu, mis haiget teeksid. Ei ole vaidlemist.
Kuulatakse muusikat ja nauditakse.
Mis puutub sellesse, mida ta selle kaudu oma elus ära teha suutis,
siis ta sai õnnistuseks
oma muusika kallal töötada ja oma annet avastada.
Lõpuks ta siiski võitis.
Vihkajad kaotasid.
Arvasin, et mu karjäär on seisma jäänud. Arvasin, et asjad on peatunud.
Aasta hiljem helistas mulle Jheryl Busby MCA-st,
et läheksin vaatama New Editionit.
Rahune maha - Sa pead rahunema
Vaata ette
Ta ütles: "Sa pead seda lugu tegema."
Ütlesin: "Mul pole tuju uue laulu kirjutamiseks."
Olin depressioonis, sest ema ja isa olid haiged.
Jah.
Ta ütles: "Sa ei pea laule kirjutama. Huvitutakse ühest su vanemast laulust."
Härra Telefonimees
Minu liiniga on midagi viga
Kui valin kallima numbri Kuulen iga kord klõpsatust
Tegu oli "Mr. Telephone Maniga",
mille kirjutasin "Jack and Jilliga" samal ajal,
mis viis selleni, et läksin esimest korda üle pika aja LA-sse.
Olin LA-s ja tegelesin New Editioniga.
Sõin Spagos lõunat ja vaatasin vasakule.
Seal oli must plakat.
Iga kord, kui Spagosse lõunale läksin, maaliti sinna midagi muud peale.
Mõtlesin, mida see must plakat kujutab.
Seal polnud midagi peale musta.
Järgmiseks lisati sinna punane ring. Ma ei saanud aru, mis toimub.
Telefon helises. Gary LeMel helistas.
Ta ütles: "Mul on film, millele me vajame ühte lugu.
Aeg on otsa saamas. See peab väga kähku juhtuma.
Selle nimi on "Tondipüüdjad"."
Film tuli välja 8. või 9. juunil ja see juhtus aprillis, võib-olla mais.
Ghostbustersi režissöör
Sain pidevalt originaallugusid ja ükski neist ei paistnud toimivat.
Kuulasin vähemalt 100 poplaulu,
et üritada leida malli, millest lähtuda.
Käisin stuudios, vaatasin filmi.
Istusin režisööri Ivan Reitmani juurde.
Ta ei teadnud, kes ma olen.
Ta kirjeldas, mida tahab. Mõtlesin, et saan sellega hakkama.
Mäletan, et näitasin Rayle osa filmist.
Mäletan, et ta oli väga enesekindel.
Ta ütles: "Saan hakkama. Pole probleemi."
Mul olid sissejuhatuse jaoks head ideed.
Ma mõtlesin selle väga kähku välja.
Siis jõudsime raske osani.
Ta ütles: "Tahan, et laulus oleks sõna "tondipüüdjad"."
Ma laulsin
Tondipüüdjad Tondipüüdjad
Mõtlesin, et seda on võimatu laulda. See pole raske.
See on rumal sõna. Seda ei saa laulda.
Mul polnud õrna aimugi,
kuidas meloodia, sõnad ja kõik muu ühinevad.
Enne selle valmimist nägin hilisõhtul televiisorist Roto-Rooteri reklaami
või midagi sellist, kus näidati relvi,
millega kõike piserdati.
Allpool oli telefoninumber.
Mäletan, et filmis
olid nelja Tondipüüdja numbrid...
Tondipüüdjad
...kellele abi saamiseks helistada.
See hämmastas mind.
Tuleb Tondipüüdjatele helistada, mitte nende laulu laulda.
Selles seisneski saladus.
Ma ei tohi muusikas kasutada sõna "tondipüüdjad".
See laul põhineb küsimustel ja vastustel.
Mul polnud sõnu, aga ma sain kontseptsioonist aru.
Kellele sa helistad? Tondipüüdjatele. Selge.
Kell oli 8.30. Kirjakandja pidi tulema kell üheksa.
Istusin "Tondipüüdjate" kirjutamise ajal
täpselt siin.
Kirjakandja istus väljas ja oli valmis sisse tulema.
Ma ei lasknud teda sisse.
Panin ukse lukku, sest kui mul polnud sõnu,
ei makstud mulle ka raha.
Ma kirjutasin selle loo siin istudes. Mul polnud kõrvaklappe
ja ma laulsin nende kõlarite kaudu
peamist vokaali, mis nüüd salvestisel on.
Kui sinu naabruskonnas On midagi veidrat
Kellele sa helistad?
Ma istusin põrandal ja laulsin seda.
Panin selle kassetile, andsin selle kirjakandjale
ja läksin koju magama, sest ma polnud kaks ja pool päeva maganud.
Ma sain keset ööd kõne
režissöör Ivan Reitmanilt.
Ta ütles: "Mulle meeldib see lugu väga."
Ta saatis mulle selle loo kell kolm öösel.
Mäletan, et see käis kähku.
Mäletan, et kuulasin seda ja naeratasin.
Tal õnnestus see.
See on huvitav. Ta on pärit Montrealist, ehk korralikumast keskkonnast.
Ta küsis: "Mida sa räägid?" Ta ütles: "Ma ei karda vaime."
Ma ütlesin: "Ma ei karda vaime."
Ta küsis: "Kas sa ei karda ühtegi vaimu?"
"Ma ei karda ühtegi vaimu."
Planeedil pole kedagi, kes kardaks kummitusi ja tonte rohkem kui mina.
Ray ei maga kunagi pimedas.
Ray abikaasa
Kardinad peavad pärani lahti olema.
Peab olema mingi öölamp.
Kui sündisin, ütles ema, et tal põles öölamp kogu aeg,
seega peab mul valgus põlema kõikjal, kuhu lähen.
Ma pole kunagi pimedas toas. Ma neelan keele alla. Ma värisen.
Arvan tõsiselt, et hüppaksin 50korruselisest majast välja,
et pimedusest pääseda.
See hirmutab mind nii väga.
Kui ma tulen koju pärast seda,
kui olen öö eemal veetnud,
siis kogu majas põleb
iga viimne kui tuli.
Siis ta ütleb: "Ma ei suuda elektriarvet uskuda."
Mäletan, kui avastasin, et isa kardab pimedust.
Redmond Parker Poeg
Ma ei teadnud seda. Arvasin, et isa on kartmatu.
Ma ei unusta seda iial. Olime ristluslaeval.
Olin 12aastane ja lülitasin tuled välja,
kuna avasin ust.
Enne, kui käsi uksenupuni jõudis...
...kuulsin seintel kolkse.
Lülitasin kähku tule põlema.
Vaatasin taha ja isa ütles:
"Ära kunagi tulesid kustuta."
Näen, kuidas majas asjad liiguvad.
Tean, et arstid ja kõik teised räägivad:
"Ray, sa pead mõistma, et kardinad ei liigu niisama."
Ma vastan: "Öelge seda kardinatele,
sest need liiguvad."
Räägitakse Clive Davise geniaalsusest,
aga ma mäletan, et talle ei meeldinud see laul.
Kui Clive kuulis "Tondipüüdjaid",
siis ta küsis: "Kas oled hull, et laulad tondile?
Ehitasime su üles ja tegime sinust macho. Sa laulad tüdrukutele."
Ta ütles: "Ma ei usu, et see toimib."
Vastasin: "Sa ei saa albumit, kui seda lugu algusesse ei pane.
Arvan, et see peab olema esimene lugu."
Pidin filmi talle privaatselt saatma,
et ta saaks privaatse seansi.
Siis ütlesin talle: "Võid kõik lood albumile panna.
Täidame albumi. Teeme filmimuusika albumi."
Siis ta arvas, et see on hea mõte.
Ma polnud filmi näinud, kui laulu esimest korda kuulsin...
Plaadifirma tegevjuht
...aga kõik võitsid sellest.
Mäletan, et tahtsime laulu väga kähku avalikustada.
Mäletan, et see laul tuli välja
nädal enne filmi esilinastust.
Sellest sai 1984. aasta populaarseim laul.
Clive helistas mulle kolm või neli nädalat hiljem.
Mõtlesin, et ta räägib, kuidas me edetabelis üles liigume
ja midagi tõsist teeme.
Ta ütles: "Oleme eksportinud neli miljonit plaati."
Eksportinud, mitte Ameerikas müünud.
See plaat oli esikohal 52 riigis üle maailma.
See oli 52 riigis esimesel või teisel kohal.
Plaat ilmus augustis.
Veebruariks kingiti mulle tahvel kümne miljoni müüdud albumi eest.
Müüsime veebruariks kümme miljonit filmimuusika albumit.
See oli viis või kuus kuud pärast sündmust.
Ma ei tea, kas film mõjutas laulu...
E. Hudson Näitleja
...aga ma arvan, et need töötasid käsikäes.
Ma arvan, et filmis on tohutult palju nostalgiat
ja sellega kaasnes palju asju.
Laul oleks jäänud populaarseks isegi siis,
kui filmist poleks saanud selline fenomen, nagu see oli,
sest see on mõjuv laul.
Ma arvan, et mõlemad töötasid sünergiliselt koos.
Kui läheneda kellelegi...
David Foster Muusik
...olenemata tema vanusest ja generatsioonist
ja küsida: "Kellele sa helistad?"
"Tondipüüdjatele."
Kõik teavad seda laulu.
Minu jaoks määratleb see laul teda kõige vähem.
Kitarrist, Toto
Pole kahtlustki, et töö...
Ma poleks kunagi "Tondipüüdjaid" valinud.
See oli ilmselt suurim hitt,
aga tal oli palju teisi lugusid ja hitte.
Kui käin ringi, ei teata minu muud muusikat.
Seda peetakse vanaks muusikaks.
Alates 18. eluaastast on minu unistus see,
et mul on Hollywood Boulevardil täht.
Tulin siia vanematega, kui olin 17aastane. Nüüd on mul täht.
Mul on väga vedanud ja ma olen põnevil.
Vaatan seda ja see on täitunud unistus.
Uskumatu, et asjad nii kaugele on läinud.
See on imeline.
Ma jumaldan oma austajaid väga.
Ma käin siin kaks või kolm korda kuus,
et näidata tänu ja taibata,
kui väga mul vedanud on.
See juba läheb. Just nii.
Mis su nimi on?
Kellele sa helistad? - Tondipüüdjatele.
Minu isa on ilmselt parim kuulsus. Ta jumaldab seda väga.
Minu isast ei räägita
kunagi selliseid jutte:
"Küsisin autogrammi ja mulle öeldi ei."
Minu isa seda ei tee. Ta on sinu heaks nõus kõike tegema.
Tema käest küsitakse: "Kas see oled sina?" Ta vastab:
"Jah, olen küll."
Siis satutakse vaimustusse.
Mulle meeldib olla kuulus.
Vahel on see tüütu, aga mõtlen,
et inimestega, kes ostavad mu loomingut,
on samamoodi, nagu nendega, kes ostavad Fordi auto.
Kui sa ostad Fordi auto, siis meeldid kindlasti hr Fordile.
Mina olen samasugune.
Minu loomingut ostes toetad mind.
Mul on selline elustiil vaid seetõttu, et minu loomingut toetatakse.
Tunnen võlgu kõigi ees,
kes mu eesmärki täiendavad.
Kutsun siia põnevusega hr Ray Parker Juniori.
Plaksutage Rayle.
Vaadake lapsi. - Ma ei tea, kuidas sinna saad.
Ma ei tea, kuidas sinna minna.
Ma teen esmalt paar selfit.
Tulge siia.
Lehvitage.
Vaadake neid kitarre. Heldene aeg.
Minu koolis olid meil ainult klarnetid, flöödid ja muu selline.
Teil on kitarrid ja trummid. Te saate rokkida.
See on täitunud unistus.
Lapsena unistasin, et klassis oleksid kitarrid.
Siia tulles mõtlesin:
"Mida ma saan lastele öelda, mis väga kaua ei võta?"
Ärge kartke oma elu elada.
Nägin palju vaeva, sest isa nägi palju vaeva.
Ta alustas sellega juba esimesel päeval.
Ta ütles mulle: "Poeg, olen säästnud alates sinu sünnist raha,
et saaksid kolledžisse minna."
Oleksin peres esimene, kes kolledži lõpetab.
Edastasin isale halvad uudised:
"Isa, ma ei taha kolledžisse minna. Olen juba sees, aga tahan katkestada,
koos rokkbändiga turneele minna.
Tahan minna turneele The Rolling Stonesi ja Stevie Wonderiga."
Pidasin seda paremaks mõtteks ja teen seda jätkuvalt.
Ma murdsin tol päeval tema südame
ja purustasin tema unistuse.
See unistus oli minust vanem.
Ärge kartke elada. Ärge minge kooli, et öelda:
"Minu varuplaan on see, et hakkan sekretäriks."
Siis teist saabki sekretär.
Kui tahate saada rokkstaariks, andke endast kõik.
Ma kartsin lapsena vaid seda,
et olen 40- või 50aastane ja ma pole asju proovinud.
Mu isa tahtis, et minust saaks valgekrae.
See oli tema unistus mulle.
See polnud minu unistus.
Ma ei tahtnud kontoris töötada.
Ma ei tahtnud autoosi kujundada ega autosid ehitada.
Tahan nendega lihtsalt sõita.
Kui te saate vanemaks
ja pole unistuste poole pürginud,
siis see on halvim asi, mis juhtuda saab.
Kui pürgisite unistuste poole, aga kukkusite läbi,
siis vähemalt te proovisite.
Saate minna magama ja hästi magada.
See on kohutav, kui üldse ei proovi.
Näen siin palju andekaid inimesi.
Vaatan paari aasta pärast Grammyde jagamist.
Meil on midagi erilist.
Me tõime väikse kingituse.
Kas tahad sinna minna ja neile näidata, mis meil on?
Väike kingitus. Võta see.
Kas olete valmis? - Jah.
Kas olete valmis?
Rõõmuga.
Teil pole enam mingeid vabandusi.
Ei mingeid vabandusi.
Väiksed lapsed rokivad. Praegu on varahommik.
Ma olen elevil ja liiga põnevil.
Nägin, kuidas 25 või 30 last läksid täiesti hulluks
ja mängisid head muusikat.
Nad vaatasid kitarre ja nad vaatasid neid värve.
See meenutab mulle, mida tundsin,
kui sain enda esimese väikse Kingstoni kitarri.
On näha, kuidas igaüks
silmab seda, mis talle meeldib.
Üks vaatab oranži kitarri ja mõtleb:
"See on mulle. Mängin oranži kitarriga."
Siis näed kedagi teist pruuni kitarriga.
"Mina olen siin. Mulle meeldib see."
Loodan, et see ajab nad elevile ja inspireerib neid.
Mu isa ütles mulle alati,
et talle meeldis, kui kitarri mängisin,
sest tegin midagi positiivset.
Kui ma teen nii palju positiivseid asju,
siis ma ei tee midagi negatiivset.
See on väga lihtne laul.
Mina ütlen: "Kellele sa helistad?"
Teie ütlete...
Tondipüüdjatele.
Tehke seda entusiastlikumalt
ja energilisemalt, nagu teil oleks lõbus.
Muidu ei saa sellest loost hitti.
Hästi. Teeme ära.
Laulge seda. Hakkame pihta.
Kui sinu naabruskonnas On midagi veidrat
Kellele sa helistad?
Tondipüüdjatele
Mulle meeldib see.
Kui miski on veider Ja ei näe hea välja
Kellele sa helistad?
Tondipüüdjatele
Kas mind tüütab "Tondipüüdjad"?
Kas mind tüütab "Kellele sa helistad?"?
Kas mind tüütab "Ma ei karda ühtegi vaimu"?
Kas mind tüütab "Püüdmine tekitab hea tunde"?
Kas mind tüütab "Ma ei kuule sind"?
Kas mind tüütab...
Ei. Kas te teete nalja?
See on nagu kaheksa lotonumbrit, millest kõik on võidunumbrid.
Kas annaksite võidupileti tagasi?
Seda ma inimestelt küsingi.
"Tondipüüdjad" on maailma suurim õnnistus.
See on kõige imelisem asi, mis juhtuda sai.
Kõik teavad "Tondipüüdjaid"
ja see paneb kõik naeratama.
Kui öelda Ray Parker Junior,
teevad kõik sama asja.
"Kellele sa helistad?
Vabandust. Poleks pidanud seda ütlema."
Seda tehakse alati ja ma ütlen: "Mulle sobib see. Mina olen see mees."
Kellele sa helistad?
Just nii
Hakkame pihta.
Ma olen armunud
Teise naisesse
Minu elu oli tore
Elu oli tore
Kuni ta mind lummas
Olen kõigest tavaline mees
Ma lollitan veidi
Poleks arvanud, et see on midagi erilist
Pole kunagi kohanud tüdrukut, kelle armastus on nii karm
Kes oleks arvanud, et üheöösuhe
Muutub kuumaks romantikaks
Subtiitrid tõlkinud: Laura Suursepp