Becco.
Becco. Probuď se!
Prosím, pomozte mi.
Co se stalo?
Almo?
Počkat, vy jste ta paní od pyramid.
Ano.
Doneseme ji dovnitř. Potřebuje si lehnout.
To jste všechno malovala vy?
Ano.
Vy jste Alejandro?
Rosario Alejandrová.
Je to vaše příjmení.
Becco.
-Slyšíš mě? -Jak víte, jak se jmenuje?
Vaše matka o vás mluví.
Naše máma je tady?
Momentálně je pryč, ale vrátí se.
-Je v pořádku? -Stará se sama o sebe.
A co ona? Bude taky v pořádku?
Potřebuje uzemnění.
Její větve raší rychleji, než jí rostou kořeny.
-Almo. -Ahoj, táto, jak to jde?
Snažím se ti dovolat.
Jen takový dotaz. Když jsi pracoval na výzkumu,
stalo se, že někdo omdlel?
Jsi teď s Beccou? Dej mi ji.
O nic nejde, ale Becca omdlela.
-Co se děje? -Možná je to otrava jídlem, dehydratace,
ale ještě je tu maličká možnost, že je to proto, že použila své schopnosti.
Ale tím to asi není.
Kde jste? Přijedu za vámi.
-Jsme v Mexiku. -Cože?
Stopujeme mámu. A našly jsme ji.
Teda brzy ji najdeme. Našly jsme tu její věci.
-To je dlouhý příběh. -Napiš mi adresu, ano?
-Zarezervuju si letenku. -To nemusíš.
Prostě to udělej. Letím za vámi.
Dobře, napíšu.
Prochází si Becca něčím, co souvisí s dětmi?
Jo, rozhoduje se, jestli je chce.
Potřebuje odpočívat.
Takže vy znáte mou mámu?
Zvláštní náhoda.
Náhoda je jen pošťouchnutí vesmíru tím správným směrem.
-To máte z memu? -Ano.
A co vlastně přesně děláte?
Pomáhám lidem hojit jejich rány
a vidět věci, které potřebují vidět.
Jste léčitelka?
Mám pocit, že máma na tohle moc není.
Vždycky je to šok, zjistit, že rodiče jsou skuteční lidé, co vedou bohatý život.
Odkud se znáte?
Před mnoha lety
brečela na nádvoří.
Nabídla jsem jí pomoc a ona ji přijala.
Pronajala si u mě pokoj a léčila si tu zlomené srdce.
Proč vás tajila?
Musíš otevřít dveře.
Co to... Jaké dveře?
Dveře, které otevřít nechceš.
Neřekla bych, že nechci.
Ty dveře nechtějí být otevřeny.
Ty dveře ti brání je otevřít?
Ano.
Možná se bojíš, co by za nimi mohlo být.
Almo?
Cože?
Almo?
Je tu někdo?
Nic se neděje.
Máš hlad?
Nevím, co ti dát.
Dobře.
Tumáš, zkus tohle.
Vidíš.
Líbí se ti to.
Tati, co ty tu děláš?
Alma mi volala, když ses zhroutila, tak jsem hned přiletěl. Jak se cítíš?
Fajn... Myslím.
Dobře.
Ahoj, tati. Tys přijel.
Koukni, spáč se probudil.
-Takže všem se daří skvěle. -Kolik je hodin?
Kdo jste?
Kam mám jít teď?
Pojď se mnou.
Možná by si Becca měla ještě lehnout.
Vítej!
Dobře, večer něco letí. Všichni se vrátíme domů.
Ale máma tu má věci. Měli bychom na ni počkat.
Říkal jsem ti jasně, ať se v mámině minulosti nehrabeš.
Nevíš, co děláš, a Becca je teď z toho vyčerpaná.
-Jsem v pořádku, tati. -Máš štěstí.
-Mohlo to být o dost horší. -Tati, prosím.
Pomoz nám najít mámu. Musíš přece vědět, o co jde.
Všechno bylo fajn, než jsi do toho začala šťourat.
-Mrzí nás to, tati. -Ne, nemrzí, Becco.
Rodina je přidušená zamlčováním problémů, a tobě to ani nevadí.
S Beccou a jejími schopnostmi můžeme zjistit, co za tím vězí.
Můžeme pomoct mámě a vylepšit nám život.
Tlačila jsi na Beccu, až z toho omdlela. Víš, co se mohlo stát?
-Co se může stát? -Je v pohodě. Becco, řekni.
-Vy to neslyšíte? -Co?
Určitě jsi v pořádku?
Bojíš se jít do vzpomínek kvůli tajemstvím, která vyplují na povrch.
Počkat. Jakým tajemstvím?
Tvoje matka je výbušná a emocionální. S tím nic nenadělám. Vždycky to tak bylo.
-Tak hele, už dost! -Tati, no tak.
V devět nám to letí.
Tím to hasne. Letíme domů.
Tati.
Prosím, nedělej to. Copak nechceš zjistit, co je s mámou?
Nic mi do toho není.
Nechceš vědět, proč utekla?
Kde je? Co ji trápí? Co když má poměr?
Omlouvám se. Budeme venku.
Jestli má poměr, tak o tom nechci vědět.
Tati, no tak.
Udělal jsem, co jsem mohl, abyste se vy holky měly dobře.
-Jen chci, aby všichni byli šťastní. -A jsi šťastný?
Já totiž nejsem šťastná.
Alma, kterou jsem znal, byla.
Než jsi přišla ty a rozhodla ses všechno napravit.
Tati, našla jsem dopisy, které jsem ti psala, které ti psala ta druhá.
Není šťastná. Nechce dělat doktorát, ale bojí se ti to říct.
-O čem to vypovídá? -Studium je těžké,
ale stojí to za to. Všechno je v pořádku.
Všechno není v pořádku! Ty nejsi v pořádku.
Máma taky ne. Něco je tu špatně.
Jen tě prosím, aby ses na to podíval.
Prosím.
Podívej se do minulosti a uvidíš, jak to dospělo až sem
-a co můžeme napravit. -Ne.
Je konec, Jacobe.
Když se do té práce ponořím, jsem jí posedlý. Takový už nechci být.
Nebudeš, tati.
Jak to víš?
Air Mexico, jak vám můžu pomoci?
-Musím to vzít. -Haló?
Je tam někdo? Haló?
Jo.
No vidíš. Už je to dobré.
Čí děťátko jsi?
Jsi moje?
Už ti nemůžu volat z domu...
A ty nemůžeš volat mně.
Rozumíš?
Jsi moje dítě a já tvoje maminka.
PŘÍCHOZÍ HOVOR - REED 8.00 VEČEŘE V KLUBU
Nechápu, proč nemůžu použít body na...
Haló? Zatraceně!
Camilo?
Ne.
Co to děláme?
Zdáš se netrpělivá.
Snažím se v minulosti najít odpovědi, ale táta se do sebe odmítá podívat.
Nejdřív dveře, a teď tvůj otec?
Chci těmi dveřmi projít. Vážně jsem se snažila.
Ukaž mi je.
Dobře.
Varuju vás, bude to ujetý.
Tohle jsou ty dveře?
Vidíte je?
Otevři je.
Přísahám, že jsem to zkoušela.
Zkoušela jsem táhnout, tlačit, rozrazit je...
Ty dveře se nechtějí otevřít. Jasné? Koukněte. Vidíte?
Zkoušela jsi být zticha?
Ne.
Sakra.
Někdo tam je.
Haló, ty tam!
Přestalo to.
Bože, to znělo jako dítě.
Možná.
VSTUPENKY
Promiňte, slečno, říkal jsem si, jestli bych
si nemohl prohlédnout archeologické naleziště.
Je mi líto, ale poslední prohlídka začala před 20 minutami.
Vraťte se zítra.
Ráno musím stihnout let, ale díky.
VELKÝ CHRÁM
Nevadí. Já vás provedu.
Chrám byl pohřben pod zemí a odkryt byl až před devíti lety,
kdy elektroinstalatéři objevili Coyolxauhquiin kámen.
Tehdy byl chrám znovu nalezen.
Páni, vy se v tom fakt vyznáte.
Ne, jen jsem si zapamatovala, co mi řekli.
Prozradím vám tajemství. Takhle to dělají všichni profesoři.
-Vy jste profesor? -Jo, v San Antoniu.
Vážně?
Přemýšlela jsem o studiu v USA, ale...
Ale co?
MUZEUM VELKÉHO CHRÁMU CAMILA
Nic. Ale nic.
Měla byste to zkusit.
Nechcete pak zajít na kávu a popovídat si o tom?
Moc rád.
Je to tu vážně skvělé.
Chodíte sem často s přáteli, rodinou nebo třeba s přítelem?
Ne, většinou sem chodím sama.
Takže žádní přátelé, žádná rodina ani přítel?
Pár přátel, žádný přítel.
A ano, mám rodinu, ale momentálně spolu nemluvíme.
Proč ne?
Je to záležitost víry.
Já s rodinou taky nemluvím.
Proč?
Záležitost s mým tátou kreténem.
Rozvedl se s matkou, když byla v psychiatrické léčebně.
Byla v blázinci?
Střídavě. Někteří tvrdí, že je to schizofrenie.
-A vy si to nemyslíte? -Dalo by se to tak nazvat.
Ale je v ní mnohem víc než jen ta nemoc.
Je to inteligentní a přemýšlivá žena plná života.
Nezaslouží si být opuštěná.
Ne.
To nikdo.
Najdu způsob, jak jí pomoct.
-Ano? -Jo. Zasvětil jsem tomu život.
To je úžasné.
Je to taková krása.
Když jsem byla malá, babička mi říkala,
že padající hvězdy jsou slzy svatých.
To se mi líbí.
Prý jsou to částice vytvořené rozpadem komet,
které se vznítí, když vlétnou do atmosféry, a jasně zahoří,
ale „slzy svatých“ se mi zamlouvají víc.
Co se děje?
Nic.
Líbí se mi ta tvoje verze.
Že věci ponechané svému osudu jasně hoří.
Co hledáš?
Já nevím, já...
Mám pocit, že jsem něco ztratila.
Něco mi chybí.
-Mám to otočit? -Ne, já...
Všechno v pořádku?
To nic.
Děkuju, že s mou matkou trávíš tolik času,
ale jestli je toho na tebe moc, nemusíš to dál dělat.
Tvoje matka se o mě starala, když to moje vlastní matka odmítla.
Ale možná potřebuju malou pauzu.
Dobře.
Ty si nevzpomínáš, žes volala na neznámé číslo
-v Mexiku? -Chceš říct, že lžu?
Ne. Jen chci vědět, zda nám to naúčtovali správně,
ale je zvláštní, že předpokládáš, že tě viním ze lži.
-Lžeš? -No vidíš, obviňuješ mě.
-O co jde, Camilo? -O nic.
Podívej se...
S matkou něco je od té doby, co jsem ji poznal,
ale nevím co.
Nikdy mi to neřekla.
A já na ni nikdy nechtěl moc tlačit. Bál jsem se, co zjistím.
To je dobré, tati.
Přijdeme na to.
Jen jsem se chtěl zachovat správně.
Aby se věci pro všechny zlepšily,
aby ty změny v čase stály za to,
a to, že žiju,
aby to tak bylo lepší.
To, že žiješ, je lepší.
Nejsem si tak jistý.
Co?
Počkej, už jdu pro tebe!
Cože?
Kde jsi?
Kam nesete moje dítě?
Myslela jsem, že to nechceš vědět.
Chceš si ho naposledy pochovat?
Můžu s ním chvíli být?
Jen hodinu.
Bude to pak těžší...
Já vím.
Chci, aby se jmenoval po tobě.
Alejandro.
Kéž bych ti mohla dopřát dobrý život.
Ale...
Budeš žít lepší život
než ten, co ti můžu nabídnout.
-Becco! -Panebože.
Pozor, jsou tu střepy.
Přinesu dezinfekci.
Jsi jejím odrazem, ale nejsi ona.
Jakmile porozumíš sama sobě,
budeš vědět, co dělat.
Hej, jsi v pořádku?
Neměli jsme ponětí, že si pořád něčím procházíš.
Máma v tomhle domě měla chlapečka.
To je Alejandro.
To je to mámino tajemství.
-Co se děje? -Nic.
Nic.
Nic!
Musíme matku najít.
Překlad titulků: Vixo
Kreativní dohled Jakub Ženíšek