Becca.
Becca. Trezește-te, Becca!
Ajută-mă, te rog.
Ce s-a întâmplat?
Alma?
Stai, ești femeia din piramidă.
Da, sunt.
Adu-o înăuntru. Trebuie să se întindă.
Tu ai pictat toate astea?
Da.
Tu ești Alejandro?
Rosario Alejandro.
Numele tău de familie e Alejandro.
Becca.
- Mă auzi? - De unde știi cum o cheamă?
Mama ta vorbește despre voi, fetelor.
Mama e aici?
A ieșit acum, dar se va întoarce.
- E bine? - Are grijă de ea.
Dar ea? Și ea va fi bine?
Are nevoie de ancorare.
Ramurile se răspândesc mai repede decât rădăcinile.
decăderea
- Alma. - Hei, tată, ce faci?
Te-am tot sunat.
Ca fapt divers, când ai făcut cercetări,
cineva a leșinat?
Ești cu Becca acum? Dă-o la telefon.
Nu e mare lucru, dar Becca a leșinat.
- Ce s-a întâmplat? - O fi mâncat ceva aiurea, s-a deshidratat
sau e o șansă infimă s-o fi pățit pentru că și-a folosit puterile,
dar probabil nu e asta.
Unde ești? Vin acolo.
- Suntem în Mexic. - Ce?
O căutam pe mama, și am găsit-o.
Sau suntem pe punctul s-o găsim. I-am găsit lucrurile.
- Poveste lungă. - Trimite-mi adresa, bine?
- Rezerv un bilet de avion. - Nu trebuie.
Doar fă-o. Vin.
Bine, o fac.
Becca are o problemă legată de un copil?
Da, încă nu știe dacă vrea unul.
Trebuie să se odihnească.
Deci o știi pe mama?
Ce coincidență ciudată!
Coincidența e doar universul care te împinge pe drumul bun.
- Asta e dintr-o memă? - Da.
Deci, cu ce te ocupi mai exact?
Ajut oamenii să-și vindece rănile
și îi fac să vadă ce ar trebui.
Ești o curandera?
Simt că mamei nu i-ar plăcea așa ceva.
E mereu șocant să afli că părinții tăi sunt reali și au vieți pline.
Deci de unde o știi?
Cu mulți ani în urmă,
plângea în curte.
Am întrebat dacă are nevoie de ajutor. Avea.
A închiriat o cameră în casă, în timp ce-și oblojea inima frântă.
De ce te-a ținut secretă?
Ai o ușă pe care trebuie să o deschizi.
Ce... Ce fel de ușă?
O ușă pe care nu vrei să o deschizi.
N-aș zice că nu vreau să o deschid.
Ușa nu vrea să fie deschisă.
Ușa te oprește să o deschizi?
Da.
Poate ți-e frică de ce e în spatele ușii.
Alma?
Ce?
Alma?
E cineva aici?
Ești bine.
Ți-e foame?
Nu știu ce să-ți dau.
Bun.
Uite, încearcă asta.
Poftim.
Îți place.
Tată, ce faci aici?
Alma m-a sunat când te-ai prăbușit și am venit. Cum te simți?
Bine... Cred.
Bun.
Hei, tată. Ai ajuns.
Uite cine a răsărit, somnoroaso!
- Cred că toată lumea e bine. - Cât e ceasul?
Cine ești?
Unde mă duc acum?
Vino cu mine.
Poate Becca ar trebui să se mai întindă puțin.
Bun venit.
Bun, e un zbor diseară. Mergem toți acasă.
Lucrurile mamei sunt aici. Ar trebui să o așteptăm.
Ți-am zis clar să nu sapi în trecutul mamei tale.
Acum Becca e epuizată că nu știe ce faci.
- Tată, e bine. - Ai noroc că ești bine.
- Putea fi mult mai rău. - Tată, te rog.
Ajută-ne să o găsim. Trebuie să știi ce e.
Totul a fost bine până ați început să săpați.
- Ne pare rău, tată. - Ba nu, Becca.
Familia se sufocă din cauza evitării, și ți se pare în regulă s-o lase baltă.
Dar acum, că avem puterile Beccăi, putem afla ce e.
O putem ajuta pe mama și să fim bine.
Ai forțat-o pe Becca până a cedat. Știi ce s-ar putea întâmpla?
- Ce se poate întâmpla? - E bine. Becca, spune că ești bine.
- Auzi asta? - Ce să aud?
Sigur te simți bine?
Ți-e frică să intri în amintirile tale din cauza secretelor ce s-ar putea afla.
Stai, stai. Ce secrete?
Mama voastră e agitată și sensibilă. Nu am ce face. Mereu a fost așa.
- Nu, uite. Destul! - Tată, pe bune!
E un zbor la ora nouă și vom place cu toții.
Asta e. Plecăm.
Tată.
Te rog nu face asta. Nu vrei să știi ce am aflat despre mama?
Nu e treaba mea.
Nu vrei să știi de ce a fugit?
Unde e? Ce o supără? Dacă are o aventură amoroasă?
Îmi pare rău. Ieșim.
Dacă are o aventură, nu vreau să știu.
Tată, serios!
Am făcut totul ca să aveți o viață frumoasă.
- Vreau să fiți toate fericite. - Tu ești fericit?
Că eu nu sunt.
Alma pe care o știam era.
Până ai venit tu și ai decis să repari tot.
Tată, am găsit scrisori pe care ți le-am scris, ea le-a scris.
Nu e fericită. Nu vrea să-și facă doctoratul și se teme să ți-o zică.
- Ce-ți zice asta? - Materia e grea,
dar răsplata merită tot efortul. Totul e bine.
Nimic nu e bine. Nu ești bine.
Mama nu e bine. Ceva nu e bine aici.
Îți cer doar să deschizi ochii.
Te rog.
Uită-te în trecut, vezi cum s-a ajuns aici,
- ... ce am putea face să o reparăm. - Nu.
S-a terminat, Jacob.
Când fac treaba aia, devin obsedat. Nu vreau să fiu iar acel om.
Tată, nu vei fi.
De unde știi?
Air Mexico, cu ce vă putem ajuta?
- Trebuie să vorbesc. - Alo?
E cineva acolo? Alo?
Da.
Ia te uită. Ești bine.
Al cui bebeluș ești?
Ești bebelușul meu?
Nu te mai pot suna de acasă...
Și nici tu nu mă poți suna.
Înțelegi?
Tu ești bebelușul meu. Eu sunt mama ta.
APEL DE LA REED CINĂ LA 20:00
Nu înțelege de ce nu-mi pot folosi punctele pentru...
Alo? La naiba!
Camila?
Nu.
Ce facem?
Pari nerăbdătoare.
Încerc să găsesc răspunsuri, dar tata nu mă lasă să mă uit la amintirile lui.
Mai întâi a fost ușa, acum tatăl tău?
Vreau să trec de ușă. Chiar am încercat.
Arată-mi.
Bine.
O să fiu sinceră, va fi ciudat.
Asta e ușa?
Tu vezi asta?
Deschide ușa.
Jur că am încercat să o deschid.
Am încercat să o împing, să o trag. M-am izbit de ea.
Ușa nu vrea să fie deschisă. Bine? Uite. Vezi?
Ai încercat să taci?
Nu.
La naiba!
E cineva acolo.
E cineva acasă?
S-a oprit.
Doamne, părea un copil.
Poate.
INTRARE BILETE
Scuzați-mă, domnișoară? Mă întreb dacă aș putea
lua parte la un tur al sitului arheologic.
Regret, ultimul tur de azi a început acum 20 de minute.
Reveniți mâine.
Am un zbor de prins dimineață, dar mulțumesc.
Vă pot duce eu.
Templul a rămas îngropat până acum nouă ani,
când electricienii au găsit Piatra Coyolxauhqui.
Iar templul a fost regăsit.
Chiar te pricepi.
Nu, doar am memorat ce mi s-a spus.
Păi, să-ți zic un secret. Așa fac toți profesorii.
- Ești profesor? - Da, în San Antonio.
Chiar?
M-am gândit să studiez în Statele Unite, dar...
Dar ce?
MUZEUL TEMPLO MAYOR CAMILA
Nimic. Nu e nimic.
Trebuie să aplici.
Vrei să bem o cafea după asta, să discutăm mai pe larg?
Mi-ar face plăcere.
Locul acesta e grozav.
Vii des aici cu prieteni, familie, nu știu, poate un iubit?
Nu, de obicei vin singură.
Deci nu ai prieteni, familie sau un iubit?
Câțiva prieteni, niciun iubit.
Și da, am o familie, dar nu ne vorbim în acest moment.
De ce nu?
E vorba de religie.
Nici eu nu vorbesc cu familia mea.
De ce?
E ceva legat de un tată nasol.
A divorțat de mama când ea era în spitalul de boli mintale.
Un spital de boli mintale?
De mai multe ori. Unii zic că e schizofrenie.
- Dar tu nu crezi asta? - Aș putea-o numi și așa.
Dar ea reprezintă mai mult decât acele episoade, știi?
E vibrantă, inteligentă și inimoasă.
Nu merită să fie abandonată.
Nu.
Nimeni nu merită.
Voi găsi o cale să o ajut.
- Vei găsi? - Da. Îmi dedic viața acestui țel.
Asta e minunat.
E atât de frumos.
Când eram copil, bunica mi-a spus
că stelele căzătoare sunt lacrimi ale sfinților.
Îmi place asta.
Unii zic că sunt particule rezultate din dezintegrarea cometelor,
și când pătrund în atmosfera noastră, se încing și iau foc.
Dar „lacrimile sfinților” îmi place mai mult.
Ce s-a întâmplat?
Nimic.
Îmi place versiunea ta.
Că lucrurile lăsate în urmă pot arde atât de luminos.
Ce cauți?
Nu știu...
Am impresia că am pierdut ceva.
Ceva lipsește.
- Se ne întoarcem? - Nu, eu...
Totul e bine?
Nu e nimic.
Hei, mulțumesc că petreci așa mult timp cu mama,
dar dacă e prea mult, nu trebuie să o mai faci.
Mama ta a ținut la mine când a mea nu a făcut-o.
Dar poate e nevoie de o pauză.
Bine.
Nu-ți amintești să fi sunat de nouă ori un număr necunoscut
- ... în Mexic? - Ce zici? Că mint?
Nu, mă întreb dacă sunt facturări false,
dar e ciudat să presupui că te acuz că minți.
- Minți? - Iar mă acuzi!
- Camila, despre ce e vorba? - Despre nimic.
Uite...
E ceva cu mama ta, încă de când ne-am cunoscut,
și nu știu ce e.
Nu mi-a zis niciodată.
Și nu am vrut niciodată să o presez. M-am temut de ce aș putea afla.
E în regulă, tată.
Ne vom descurca noi.
Am vrut doar să fac ce e corect.
Am vrut ca lucrurile să fie mai bune pentru toți,
ca să merite să fi schimbat timpul
și existența mea
să fi îmbunătățit lucrurile.
Cu tine în viață e mai bine.
Nu sunt atât de sigur.
Ce?
Stai, vin acuma.
Ce?
Unde ești?
Unde-mi duci bebelușul?
Credeam că nu vrei să știi.
Îl mai ții în brațe o dată?
Pot să stau puțin cu el?
Doar o oră.
Va fi mult mai greu...
Știu.
Vreau să poarte numele tău.
Alejandro.
Aș vrea să-ți pot oferi o viață bună.
Dar...
Vei avea o viață mai bună
decât ce-ți pot eu da.
- Becca! - Doamne!
Ai grijă, sunt cioburi.
Voi aduce dezinfectant.
Ești reflecția ei, dar nu ești ea.
Odată ce te înțelegi,
vei ști ce vrei.
Hei, ești bine?
Habar nu am avut că încă treceai prin ceva.
Mama a născut un băiețel în casa asta.
Acela e Alejandro.
Ăsta e secretul mamei.
- Ce s-a întâmplat? - Nimic.
Nu e nimic.
Nimic.
Trebuie să o găsim pe mama voastră.
redactor Robert Ciubotaru