Zkus to, sakra, snaž se.
Je to jako nebe.
Zatraceně.
Haló!
Pomozte mi, prosím.
-Hodně štěstí! -Becco!
Becco! Sestro!
Prosím!
-Pojď. Snídaně. -Nemám hlad.
Hej! Ne!
Becco, uvízla jsem tu.
Potřebuju tě. Omlouvám se.
Becco!
Geraldine?
Zase ty. Přestaň mě pronásledovat.
Cože?
Alma.
-Jsem tvoje vnučka. -Je mi jedno, kdo jsi.
Nedovolím ti, abys mě potopila.
-Nejsem, kdo myslíš. -Běž ode mě pryč!
-Co se děje? -Nic. Všechno je v pořádku, že ano?
Jo.
Všechno je fajn.
Jestli mi to tu kvůli tobě prodlouží...
Přišla jsem ti pomoct.
Aspoň myslím. Nevím, proč tu jsem právě teď.
Sestra mi otevřela tuhle dobu, ale já se chtěla vrátit později.
-Jasně. -Později pro tebe.
O třicet let, kdy mojí mámě řekneš, aby neadoptovala svého syna.
Nevíš, proč to říkáš.
-Proč jsi to řekla. Proč to řekneš? -Poslyš...
Mám tři malé kluky, kteří mě potřebují.
Nemůžu tu zůstat. Chápeš?
Máme to provést společně!
Co?
Zabránit tvému budoucímu já říct mámě, ať neadoptuje Alejandra.
-Ne. Nic takového nedokážu. -Ale dokážeš.
Vím, že se u tebe schopnosti zcela nevyvinuly.
-Nemám žádné schopnosti. -To nic.
Já je mám, moje sestra taky, i táta...
Ne. Přestala jsem s tím.
Cože?
S čím jsi přestala?
Poslala tě sem ona?
Jste spolu nějak domluvené?
S kým? O kom to mluvíš?
Stalo se s tvými schopnostmi něco?
Přestaň mě obtěžovat.
Tak jo.
Podíváme se, co jsi vytvořila. Geraldine?
Udělala jsem tenhle kruh. Jsou to všechny moje části.
Děláš je pořád. Viděla jsem je u táty v kanceláři.
Ne. Nikdy předtím jsem nic podobného nevytvořila.
Zatím možná ne, ale vytvoříš.
A co ten druhý kousek?
Ten je pro moje děti, které mi chybí.
Aha.
Co by to mohlo ještě být?
Něco, co chceš zapomenout nebo zatajit...
Teď někdo jiný.
Proto jsi řekla mojí mámě, ať si syna neadoptuje.
Nevím, o čem mluví. Ustavičně mě otravuje.
-Ne. Chci jen pomoct. -Nech mě být.
Ale no tak. Ne!
Chlape, no tak!
Zatraceně.
Mami!
Jacobe! Kluci moji!
Něco jsem pro tebe vyrobil.
Božínku! To je nádhera.
Náramek. Má zvláštní schopnost zařídit, abys byla šťastná.
Aby ses sem už nemusela vracet.
Moc se mi líbí.
Vždycky jsem věděla, že mě zachráníš.
Tak jo. Kdo chce jít ven hledat ještěrky?
Tak jdeme. Poběžte.
Proč to hraješ?
Ptáš se, protože jsi ji slyšela ve snu?
Jak to víš?
Je to stará aztécká píseň.
Jednou mi ji na pyramidě v Mexiku zazpíval šaman.
Co to znamená? Možná něco.
Možná nic.
Nevím.
Jestli se mě snažíš rozhodit, máš smůlu.
Hraju ji pro sestru.
Jako děti jsme k ní s tátou vymysleli text.
Doufám, že mě uslyší napříč časem a prostorem
a dostane mě odsud.
Nejsem blázen.
Nepatřím sem.
Ani já ne.
Jen se snažím pomoct rodině.
I když to vypadá, že o to nestojí.
Naučíš mě tu písničku,
co jste se sestrou vymyslely?
Jistě.
Je to takhle.
Becco!
-Almo? -Proboha! Dokázaly jsme to.
Děje se to. Becco, tohle je Geraldine. Naše babička.
-Geraldine? -Vidíš, co můžeme dokázat.
-Ne, tohle není skutečné. Já ne... -Ne, počkej.
Sakra!
Tak v první řadě jsi mě poslala do špatného roku.
-Odpouštím ti. -Díky.
Ale Geraldine jsem našla.
Stalo se jí něco, co ji přimělo říct mámě, aby Alejandra neadoptovala.
Kdybychom se vrátily do toho dne...
Proč prostě nenajdeme mámu s tátou a neurovnáme to nejdřív mezi námi
v tomhle čase, tady a teď?
Udělala jsem chybu. Omlouvám se.
Lhala jsem, protože jsem si myslela, že to je pro rodinu to nejlepší.
Mýlila jsem se. Nevím, co chceš ještě slyšet.
Můžeš říct víc. Proč jsi mi nevěřila?
Snažila jsem se.
Ale znamenalo by to prozradit všechno moje trápení.
-Zdálo se, že tě to nezajímá. -Máš pravdu.
Věděl jsem, že se něco děje, ale nechtěl jsem vše obrátit naruby,
-tak jsem to ignoroval. To jsem neměl. -Můžeme se o tom přestat bavit?
Bolí mě z toho u srdce.
Nechci, abys trpěla, ale to není řešení.
Nemáš ponětí, jaké to je, žít s něčím takovým.
Myslím, že si to umím představit.
Jen chci všechno spravit, abychom mohli jít dál.
Něco je moc rozbité, než abychom to spravili.
To nemůže být pravda.
Jacobe, buďme k sobě upřímní,
tohle manželství skončilo už dávno.
Tak si nalijme čistého vína.
Půjdu bydlet k matce. Potřebuju si vyčistit hlavu.
Kdo je to?
Reed.
Tomuhle říkáš „urovnat věci tady a teď“?
Nevím, co mu říct.
Tak změň realitu, a ani ho nemusíš poznat.
-Nech toho. Ne. Jdeme. -Becco, já...
-Kde jste byly? -Kde je máma?
Šla bydlet k matce.
S naším manželstvím je asi amen. Rezervuju letenky domů.
Kriste, Almo, ničíš naši rodinu!
-Pořád to můžeme dát do pořádku. -Kdy to letí?
Nejdřív...
Tati, teď jsem byla v minulosti s tvou mámou.
A viděla jsem tě tam jako malého kluka. Dals jí náramek.
-Prý aby ji ochránil. -To už je dávno.
Vím, že jí chceš pomoct. Něco ji trápí,
něco, co se týká jejích schopností a na co chce zapomenout.
-Nevíš, co to mohlo být? -Neřekla mi to.
Když na to přijdeme, můžeme zjistit, proč mámě řekla to, co řekla.
Když to napravíme, třeba...
Tohle je jak nekonečný začarovaný kruh.
Všechno jen zhoršuješ. Nech to plavat.
Víš, kdy přesně Geraldine řekla mámě, ať ho neadoptuje?
Byla těhotná. Pamatuješ si, který to byl den?
Vrátíme se do něj a zjistíme, co Geraldine řekla.
Třeba mámě řekla, co se stalo.
-To neuděláme. -Takže nebudeme dělat nic.
Nic? Když víme, že to jde.
Zrovna ty víš, že tu možnost máme.
Kdyby to nešlo, ani bys tu nebyl.
-Almo, stačí! -Ne, chci to vědět.
Co je možné? Co jste změnili?
Co je to za druhý život, který mi tajíte?
-Na tom nesejde. -Ale ano!
Měla by to vědět. Musí věřit, že to jde. Řekni jí to.
Řekni mi to, tati. Prosím.
Změní to tvůj pohled na mě.
Ne, nezmění.
Nezmění, slibuju.
Vzpomínáš si...
To auto...
Jak jsem s ním jel na kraj srázu.
To byly tvoje obavy. Má to co dělat se strachem?
Ne.
Ne, bylo to skutečné.
To byl ten druhý život, který jsme s Almou změnili.
Když jsem zkoumal své schopnosti, přišel jsem o rozum.
Jel jsem v tom autě se svojí asistentkou Farnaz.
Vzal jsem život nám oběma.
Tomu nevěřím.
Ale je to pravda.
Byly jsme děti, když se to stalo.
Musely jsme vyrůstat bez táty.
Nedokážu si představit život bez tebe.
Já mám tenhle život taky rád a chci ho žít dál.
Musíme to udělat.
Jo, musíme.
Ne vždycky to vyjde tak, jak by si člověk přál.
-Co můžeme ztratit? -Rozum.
Vztahy. Tenhle dobrý život.
Mohl bys pomoct svojí mámě. Zachránit si manželství.
Alejandro by mohl být náš bratr od začátku.
No tak, bude to fajn.
My tři společně.
Nikdo nás nezastaví.
Dobře, můžeme to zkusit.
Nedávno jsem si na něco vzpomněl.
Ten den byla vaše máma za babičkou naposledy.
Když jsem ji vyzvedával, něco bylo špatně.
Byla zdeptaná.
A tenkrát matku naposledy navštívila sama.
Geraldine.
Jste tady.
Dobré zprávy, Jacobe. Doktor říká, že brzy budu moct jít domů.
Jistě, mami. Jsem tu jen na skok.
Musím do práce. Jen jsem tě chtěl pozdravit.
To jsem ráda.
A zvlášť jsem ráda, že jsi přivedl Camilu. Koukni se na to bříško.
To bys nevěřila, jak dneska kope.
Tohle bude číslo.
-Přinesla jsem oběd. -Úžasné.
Dobře, tak já půjdu za prací. Mám tě rád, mami. Miluju tě, zlato.
Proč jsi nezůstal?
Ona nás vidí.
Ahoj, mami.
Všechno v pořádku?
-Ano. Fajn. -Dobře.
Nevěděla jsem, že si byly tak blízké.
To ano, na chvíli.
Káply si do noty hned napoprvé.
V Camile, mladé přistěhovalkyni
začínající nový život, se matka viděla.
Vaše matka se své rodině odcizila.
A moje matka žádnou neměla.
Tak se jedna o druhou staraly.
Takže táta ji tam nechal?
Nezvládal její záchvaty.
Bratři se styděli za to, že mají psychicky nemocnou matku, tak ji ignorovali.
I já měl spoustu práce s budováním své kariéry a zkoumáním, jak jí pomoct.
Camila byla jediná, kdo s ní pravidelně trávil čas.
Byly jako matka s dcerou.
A Camila opravdu potřebovala matku, co by ji přijala.
Jistě. Potom, co ji její vlastní matka odvrhla.
Trápí tě něco?
Bojím se zeptat, ale...
Myslíš, že by Jacob souhlasil s adopcí dítěte?
Teď je ta chvíle.
Vždyť jedno čekáš.
Já vím,
ale jiné.
Jak to myslíš?
Před lety jsem měla syna.
Nemohla jsem o tom matce říct. Nikomu.
Kde je?
V sirotčinci v Mexiku.
Možná ho adoptuje nějaká dobrá rodina, ale ráda bych to byla já.
Já... Nevím.
Mám fotku, můžu ti ji ukázat.
Jak jsi řekla,
mohla by ho adoptovat dobrá rodina.
A ty teď budeš mít svou vlastní.
Nový život.
Obě víme, jak je to těžké.
Myslím, že bude lepší, když ho necháš.
Napadlo mě, že by se k mé nastávající rodině mohl připojit.
Tohle dítě je požehnání.
Rozzáří ti budoucnost.
Ale na minulost musíš zapomenout.
To byla jiná verze tebe. Na tu zapomeň.
Zapomeň na všechno, co udělala,
a dopřej si tenhle nový život.
Mluvím z vlastní zkušenosti, Camilo.
Nejlepší je zapomenout.
Jít dál.
Páni.
Stlačuje mi močový měchýř.
Promiň.
Ahoj, mami. Můžu si k tobě sednout?
Vím, že tu ve skutečnosti nejsi.
Jo, to máš pravdu.
Promiň, zachoval jsem se špatně.
V čem?
Měl jsem tu s tebou prostě být,
místo abych se tě snažil řešit jako nějaký problém.
To je v pořádku, Jacobe.
Jsi hodný chlapec.
Zachoval ses dobře.
Mami, můžeš pro mě něco udělat?
Mohla bys Camile říct, že je v pořádku, aby adoptovala svého syna?
Ne.
Nemůžu.
Pomáhám jí. Dělám to i kvůli tobě.
Ale jí to nepomáhá.
Ani mně.
Není to dobré pro nikoho, obzvlášť ne pro to dítě.
Je lepší nechat to být.
Co se ti stalo, mami?
Před čím utíkáš?
Nevím, o čem mluvíš.
Babičko Geraldine.
Zas ty.
Co je tenhle kousíček?
To, co nechceš vidět.
To nic není.
To dělám jen tak, když na nic nemyslím.
Co se to stalo?
Jsme uvnitř té koláže.
Vstoupila jsem do její vzpomínky.
Mohlo by to být něco hlubšího než vzpomínka.
-Proboha! -Co je to?
-Panebože! -Co je to?
To jsou Alminy dveře...
Ta vzpomínka musí být Geraldinina.
Vzpomínka, kterou nechce vidět, na kterou se snaží zapomenout.
Sem se celou dobu chceme dostat.
To není Alejandro.
To dítě, které slýchám...
Musí to být malá Geraldine.
Geraldine?
Počkej. Tak se jako malá nejmenovala.
Ruchel!
Přišli jsme ti pomoct. Můžeš ty dveře otevřít?
Překlad titulků: Vixo
Kreativní dohled: Jakub Ženíšek