Prøv.
Jeg føler meg som himmelen.
Pokker heller.
Hei!
Hjelp meg.
-Lykke til! -Becca!
Becca! Søster!
Vær så snill!
-Kom igjen. Frokost. -Jeg er ikke sulten.
Du! Nei!
Becca, jeg er fanget her.
Jeg trenger deg. Jeg er lei for det.
Becca!
Geraldine?
Du igjen. Slutt å følge etter meg.
Hva?
Alma.
-Jeg er barnebarnet ditt. -Bryr meg ikke om hvem du er.
Jeg lar deg ikke knekke meg.
-Jeg er ikke den du tror. -Gå bort fra meg!
-Hva foregår? -Ingenting. Alt er i orden, ikke sant?
Ja.
Alt er i orden.
Om jeg får forlengelse grunnet deg...
Jeg er her for å hjelpe.
Tror jeg, i alle fall. Vet ikke akkurat hvorfor jeg er her, nå.
Søstera mi åpnet denne tida, men jeg prøvde å komme til en annen tid, senere.
-Akkurat. -Senere for deg.
Tretti år senere, når du ber min mor la være å adoptere sin sønn.
Du vet ikke hvorfor du sier det.
-Ville si det. Vil si det? -Hør her...
Jeg har tre unge gutter som trenger meg.
Jeg kan ikke bli her. Skjønner du det?
Vi skal gjøre dette sammen!
Gjøre hva sammen?
Hindre deg i å be mora mi la være å adoptere Alejandro.
-Nei, jeg kan ikke gjøre noe slikt. -Klart du kan det.
Jeg vet at evnene dine ikke var utviklet.
-Jeg har ingen evner. -Det er greit.
Jeg har evner, søstera mi har det, pappa...
Nei. Jeg sluttet med alt det.
Hva?
Hva sluttet du med?
Sendte hun deg hit?
Nådde hun deg på et vis?
Hvem? Hva snakker du om?
Skjedde det noe med evnene dine?
Slutt å plage meg.
Ok.
La oss se hva du har laget. Geraldine?
Jeg lagde denne sirkelen, og den er alle delene jeg består av.
Du fortsetter med det. Så dem på pappas kontor.
Nei, jeg har aldri laget noe slikt før.
Kanskje ikke ennå, men du vil det.
Hva med den andre delen?
Den er til barna mine, som jeg savner.
Jeg forstår.
Hva ellers kunne det vært?
Noe du vil glemme eller skjule...
Noen andres tur.
Kan være derfor du ba mamma la være å adoptere sønnen.
Vet ikke hva hun snakker om. Hun trakasserer meg.
-Nei. Jeg prøver å hjelpe. -La meg være.
Kom igjen. Nei!
Du, kom igjen!
Pokker heller.
Mamma!
Jacob! Guttene mine!
Jeg har laget noe til deg.
Herregud! Så vakkert.
Et armbånd. Det har spesielle krefter så du blir glad.
Så du slipper å komme tilbake hit.
Så nydelig.
Jeg visste du ville redde meg.
Hvem vil gå ut og lete etter firfisler?
La oss gjøre det. Kom igjen.
Hvorfor spiller du den?
Spør du fordi du hørte den i en drøm?
Hvordan vet du det?
Det er også en gammel nahuati-sang.
En sjaman sang den for meg en gang på en pyramide i Mexico.
Hva betyr den? Kanskje noe.
Kanskje ingenting.
Jeg vet ikke.
Hvis du prøver å påvirke meg, vil det ikke fungere.
Jeg spiller den for søstera mi.
Vi fant på tekster med faren vår da vi var små.
Jeg håper hun hører meg, gjennom tid og rom,
og får meg til helvete ut herfra.
Jeg er ikke gal.
Jeg hører ikke hjemme her.
Ikke jeg heller.
Jeg prøver bare å hjelpe familien min.
Selv om det virker som de ikke egentlig ønsker det.
Vil du lære meg sangen din,
som du fant på med søstera di?
Ja.
Den er slik.
Becca!
-Alma! -Herregud! Vi klarte det.
Vi gjør det. Becca, dette er Geraldine. Dette er bestemora vår.
-Geraldine? -Se hva vi kan gjøre.
-Nei, dette skjer ikke. Jeg... -Nei, vent.
Faen!
For det første, året du sendte meg til, var feil år.
-Og jeg tilgir deg. -Takk.
Men jeg fant Geraldine allikevel.
I fortida var det noe som fikk henne til å be mamma ikke adoptere Alejandro.
Går vi tilbake til den dagen...
Hvorfor kan vi ikke finne mamma og pappa og ordne opp ting mellom oss
i denne tida, her og nå?
Jeg gjorde en feil. Jeg beklager.
Jeg løy fordi jeg trodde det var best for familien vår.
Jeg vet ikke hva du vil at jeg skal si.
Du kan si mer. Hvorfor stolte du ikke på meg?
Jeg prøvde å si det.
Men det ville bety at jeg måtte oppleve smerten igjen.
-Du virket ikke interessert. -Du har rett.
Jeg visste at noe var galt, jeg ville ikke skape oppstyr,
-så jeg ignorerte det. Burde ikke det. -Kan vi slutte å snakke om dette?
Brystet føles som et knust vindu.
Jeg vil ikke at du skal ha det vondt, men å ikke snakke, er ikke svaret.
Du aner ikke hvordan det er å leve med noe som er så tungt.
Jeg tror jeg kan forestille meg det.
Jeg vil bare fikse ting, så vi kan gå videre.
Noe er for ødelagt til å bli fikset.
Det kan ikke være sant.
Jacob, hvis vi er ærlige,
var dette ekteskapet over for lenge siden.
Og la oss være ærlige.
Jeg skal bo hos mora mi. Jeg må få klarhet i tankene.
Hvem er det?
Reed.
Er det "å ta seg av ting her og nå"?
Vet bare ikke hva jeg skal si til ham.
Endre virkeligheten, du trenger aldri å kjenne ham.
-Slutt. Nei. La oss bare gå. -Becca, jeg...
-Hvor har dere vært? -Hvor er mamma?
Hun dro for å bo hos mora.
Jeg tror ekteskapet vårt er over. Jeg booker flytur hjem.
Alma, du ødelegger familien vår!
-Det finnes en løsning. -Når går flyet?
Så fort som mulig...
Hør her, pappa. Jeg var nettopp hos mora di i fortida.
Og jeg så deg som liten gutt. Du ga henne et armbånd.
-Du sa det var for å beskytte henne. -Lenge siden.
Jeg vet du vil hjelpe mora di. Og hun er hjemsøkt av noe
som har med evnene hennes å gjøre, noe hun ønsker å glemme.
-Vet du hva det var? -Hun ville ikke si det.
Hvis vi finner det ut, kan vi vite hvorfor hun sa det hun sa til mamma.
Om vi fikser det, kan vi...
Dette er som et kaninhull som aldri ender.
Du gjør alt verre. La det ligge.
Vet du når Geraldine ba mamma la være å adoptere?
Hun var gravid. Husker du dagen?
Vi drar dit og finner ut hva Geraldine sa.
Kanskje hun sa hva som skjedde.
-Vi gjør ikke dette. -Vi skal ikke gjøre noe.
Ikke gjøre noe? Når vi vet hva som er mulig.
Du snakker fra det muliges sted.
Du ville ikke vært her var det ikke for hva som er mulig.
-Alma, det holder! -Nei, jeg vil vite det.
Hva er mulig? Hva har dere endret?
Hva er det andre livet dere ikke vil fortelle om?
-Det har ikke noe å si. -Jo, det har det.
Hun trenger å vite det. Tro på potensialet i dette. Fortell det.
Fortell det, pappa. Vær så snill.
Det vil endre oppfatningen din om meg.
Nei.
Det vil ikke det. Jeg lover.
Husker du...
Bilen...
Da jeg var i bilen og kjørte mot kanten av det stupet.
Det var frykten din. Noe med det du fryktet?
Nei.
Nei, det var virkelig.
Det var et annet liv, det som Alma og jeg endret.
Jeg hadde mistet forstanden av å forske på disse evnene.
Og jeg var i den bilen med assistenten min, Farnaz.
Jeg tok mitt eget liv, og hennes.
Jeg kan ikke tro det.
Vel, det er sant.
Vi var bare barn da det skjedde.
Vi måtte vokse opp uten pappa.
Men jeg kan ikke forestille meg livet uten deg i det.
Og jeg liker også dette livet, og jeg vil beholde det.
Vi må gjøre dette.
Ja, vi må det.
Det går ikke alltid slik man ønsker.
-Hva har vi å tape? -Forstanden vår.
Forholdet vårt. Dette gode livet.
Du kan hjelpe mora di. Du kan redde ekteskapet ditt.
Alejandro kan bli vår bror fra første stund av.
Kom igjen, det går bra.
Vi tre, sammen.
Vi er ustoppelige.
Ok, vi kan prøve.
Det var en gang jeg nylig kom på.
Det var siste gang mora deres besøkte mora mi.
Og da jeg hentet henne, var det noe som var galt.
Hun var opprørt.
Og det var siste gang hun besøkte mora mi alene.
Geraldine.
Du er her.
Gode nyheter, Jacob. Legen sier at jeg bør kunne dra hjem snart.
Klart det, mamma. Jeg kom bare innom raskt.
Jeg må komme meg på jobb. Ville bare hilse på.
Jeg er glad du gjorde det.
Og jeg er spesielt glad for at du tok med Camila. Se på den magen.
Du aner ikke hvordan hun sparker allerede.
Denne kommer til å bli livlig.
-Jeg tok med lunsj. -Nydelig.
Ok. Jeg får dra tilbake på jobb. Glad i deg, mamma. Glad i deg, vennen.
Hvorfor ble du ikke?
Hun ser oss.
Hei, mamma.
Er alt i orden?
-Ja. Fint. -Ok.
Jeg visste ikke at de var så nære.
De var det, en stund.
De fant tonen første gang de møttes.
Mora mi så seg selv i Camila,
en ung innvandrer som skapte et nytt liv.
Mora deres måtte forlate familien sin.
Og mora mi hadde ingen familie.
Så de tok vare på hverandre.
Så faren din bare lot henne være der?
Han taklet ikke kollapsene hennes.
Brødrene mine skammet seg over å ha en mentalt syk mor, så de ignorerte henne.
Selv jeg ble opptatt med karrieren, å undersøke måter å hjelpe henne på.
Camila var den eneste som var sammen med henne regelmessig.
De ble som mor og datter.
Og Camila trengte en mor som godkjente henne.
Ja. Etter at hennes egen mor avviste henne.
Er det noe du tenker på?
Jeg er redd for å spørre, men...
Tror du det er greit for Jacob å adoptere et barn?
Dette er øyeblikket.
Du skal få et barn.
Jeg vet det,
men et annet.
Hva mener du?
Jeg fikk en sønn, for mange år siden.
Og jeg kunne ikke si det til mora mi. Ikke til noen.
Hvor er han?
På et barnehjem i Mexico.
Kanskje en god familie kan adoptere ham, men jeg vil det.
Jeg... Jeg vet ikke.
Jeg har et bilde jeg kan vise deg.
Som du sa,
en god familie kan adoptere ham.
Og du er i ferd med å stifte din egen familie.
Et nytt liv.
Vi vet begge hvor vanskelig det er.
Jeg tror det er best om du forlater ham.
Jeg tenkte bare at siden jeg skal stifte familie, kan han bli med.
Dette barnet er en velsignelse.
Hun vil lyse opp framtida di.
Men du må gi slipp på fortida.
Det var et annet deg. Glem henne.
Glem alt hun gjorde,
og tillat deg selv å begynne på et nytt liv.
Jeg snakker av erfaring, Camila.
Det er best å glemme det.
Gå videre.
Jøss.
Hun danser på blæra mi.
Unnskyld meg.
Hei, mamma. Kan jeg sitte hos deg?
Jeg vet du ikke egentlig er her.
Ja, det stemmer.
Beklager, det var feil av meg.
Hva var feil?
Jeg burde ha vært her sammen med deg,
istedenfor å prøve å løse deg, som et problem.
Det er greit, Jacob.
Du er en snill gutt.
Du klarte deg bra.
Mamma, kan du gjøre meg en tjeneste?
Kan du si til Camila at det er greit for henne å adoptere sønnen?
Nei.
Jeg kan ikke gjøre det.
Jeg hjelper henne. Det er for din del også.
Men det hjelper ikke henne.
Eller meg.
Men det er ikke bra for noen, særlig ikke gutten.
Det er bedre å la det være.
Hva skjedde med deg, mamma?
Hva er det du flykter fra?
Jeg vet ikke hva du snakker om.
Bestemor Geraldine.
Deg igjen.
Hva er denne mindre delen?
Tingen du ikke vil se på.
Det er ingenting.
Det er bare noe jeg lager når jeg ikke tenker.
Hva var det som skjedde nå?
Vi er inni kollasjen.
Jeg prøvde å nå minnet hennes.
Jeg tror dette kan være dypere enn minne.
-Herregud! -Hva er det?
Det er Almas dør. Det...
Det må være et av Geraldines minner.
Et minne hun ikke vil tenke på, minnet hun vil glemme.
Det er hit vi har vært på vei hele tida.
Det er ikke Alejandro.
Barnet vi har hørt...
Det må være Geraldine da hun var liten.
Geraldine?
Vent. Hun het ikke Geraldine da hun var liten.
Ruchel!
Vi er her for å hjelpe. Kan du åpne døra?
Tekst: Marius Theil
Kreativ leder: Gry Impelluso