Încearcă!
Mă simt ca cerul.
La naiba.
decăderea
Hei!
Ajută-mă, te rog.
- Noroc! - Becca!
Becca! Soro!
Te rog.
- Vino. Micul dejun. - Nu mi-e foame.
Hei! Nu!
Becca, sunt blocată aici.
Am nevoie de tine. Îmi pare rău.
Becca!
Geraldine?
Iar tu? Nu mă mai urmări.
Ce?
Alma.
- Sunt nepoata ta. - Nu-mi pasă cine ești.
Nu te las să mă distrugi.
- Hei, nu sunt cine crezi. - Stai departe de mine!
- Ce se petrece? - Nimic. Totul e în regulă, nu-i așa?
Da.
Totul e bine.
Dacă mă țin mai mult din vina ta...
Sunt aici să te ajut.
Cel puțin, asta cred. Nu știu exact de ce sunt aici, acum.
Sora mea a deschis acest timp, dar eu încercam să ajung într-unul mai târziu.
- Da... - Mai târziu pentru tine.
Cu 30 de ani mai târziu, când i-ai spus mamei să nu-și adopte fiul.
Nu știi de ce spui asta.
- Ai zice asta. Vei zice asta? - Ascultă...
Am trei băieți care au nevoie de mine.
Nu pot rămâne blocată aici. Înțelegi?
Cred că trebuie să o facem împreună!
Să facem ce?
Să te oprim pe tine să-i spui mamei să nu-l adopte.
- Nu, nu pot face nimic de genul ăsta. - Sigur că poți.
Puterile tale nu au fost dezvoltate.
- Nu am puteri. - Nu-i nimic.
Eu le am, sora mea are, tatăl meu are...
Nu. Am oprit toate astea.
Ce?
Ce ai oprit?
Ea te-a trimis aici?
A ajuns cumva la tine?
Cine? Despre ce vorbești?
S-a întâmplat ceva cu puterile tale?
Nu mă mai sâcâi.
Bine.
Să vedem ce ați făcut. Geraldine?
Am făcut acest cerc, și sunt toate părțile din mine.
Încă le faci. Le-am văzut în biroul tatei.
Nu, nu am mai făcut așa ceva până acum.
Poate nu încă, dar vei face.
Dar cealaltă bucată?
E pentru copiii mei, de care mi-e dor.
Înțeleg.
Ce altceva ar putea fi?
Ceva ce vrei să uiți sau să ascunzi...
E rândul altcuiva.
Poate de asta i-ai spus mamei să nu-și adopte fiul.
Nu știu despre ce vorbește. Mă hărțuiește mereu.
- Nu. Încerc să te ajut. - Lasă-mă în pace.
Haide, omule. Nu!
Tipule! Haide!
La naiba.
Mamă!
Jacob! Băieții mei.
Ți-am făcut ceva.
Doamne! E frumoasă.
E o brățară. Are puterea specială să te facă fericită.
Ca să nu trebuiască să te întorci aici.
O iubesc.
Am știut mereu că mă vei salva.
Bun. Cine vrea să iasă afară să caute șopârle?
Să mergem. Haideți!
De ce cânți asta?
Întrebi pentru că ai auzit-o într-un vis?
De unde știi?
E un vechi cântec Nahuatl.
Un șaman mi l-a cântat cândva pe o piramidă în Mexic.
Ce înseamnă? Poate ceva.
Poate nimic.
Nu știu.
Dacă încerci să mă superi, n-o să reușești.
Îl cânt pentru sora mea.
I-am făcut versuri cu tata, când eram mici.
Sper să mă audă, în timp și spațiu,
și să mă scoată naibii de aici.
Nu sunt nebună.
Locul meu nu e aici.
Nici eu.
Încerc doar să-mi ajut familia.
Chiar dacă se pare că nu prea vor.
Mă înveți cântecul
pe care l-ai inventat cu sora ta?
Sigur.
E așa.
Dar ce e un curcubeu
E lumina ce se reflectă prin stropi de ploaie
Becca!
- Alma? - Doamne, am reușit.
Am reușit. Becca, ea e Geraldine. Ea e bunica noastră.
- Geraldine? - Uite ce facem!
- Nu, asta nu se întâmplă. Eu nu... - Nu, stai!
Draci!
Bine, în primul rând, anul în care m-ai trimis era greșit.
- Și te iert. - Mulțumesc.
Doar tot am găsit-o.
Cândva, ceva a făcut-o să-i spună mamei să nu-l adopte pe Alejandro.
Să ne întoarcem în acea zi.
Ce-ar fi să mergem să-i căutăm pe mama și tata, rezolvând
problema noastră în prezent?
Am făcut o greșeală. Îmi pare rău.
Am mințit crezând că e cel mai bine pentru familia noastră.
Nu știu ce ai vrea să zic.
Mai multe. De ce nu ai avut încredere?
Am încercat să-ți zic.
Dar ar însemna să retrăiesc toată suferința.
- Nu păreai interesat. - Ai dreptate.
Știam că ceva era greșit. Nu am vrut să stric tot,
- ... așa c-am ignorat. Nu trebuia. - Putem să o lăsăm baltă?
Îmi simt pieptul țăndări.
Nu vreau să suferi, dar să nu vorbim nu e soluția.
Nu știi ce înseamnă să trăiești cu ceva așa de apăsător.
Cred că pot să-mi imaginez.
Uite, vreau să repar totul, ca să trecem peste.
Unele lucruri nu pot fi reparate.
Nu poate fi adevărat.
Jacob, dacă suntem sinceri,
căsnicia nostră s-a încheiat demult.
Și să fim sinceri.
O să locuiesc cu mama. Vreau să-mi fac ordine în gânduri.
Cine e?
Reed.
Asta înțelegi tu prin a rezolva problema?
Chiar nu știu ce să-i spun.
Schimbă realitatea și nu-l mai cunoști.
- Oprește-te. Nu. Să mergem. - Becca, eu...
- Pe unde ați fost voi? - Unde e mama?
S-a dus să stea cu mama ei.
Căsnicia noastră pare că s-a încheiat. Rezerv bilete de avion spre casă.
Alma, ne distrugi familia!
- E o cale să repar tot. - Când e zborul?
Cel mai repede...
Ascultă, tată. Tocmai am fost cu mama ta în trecut.
Și te-am văzut copil. I-ai dat o brățară.
- Ai zis că e să o protejeze. - A fost demult.
Știu că vrei să îți ajuți mama. Dar e bântuită de ceva
legat de puterile ei, ceva ce vrea să uite.
- Știi despre ce e vorba? - Nu mi-a zis.
Dacă aflăm, vom ști de ce i-a zis ce i-a zis mamei.
Dacă rezolvăm asta, putem...
E ca o scorbură fără fund.
Înrăutățești totul. Dă-i pace.
Mai știi când Geraldine i-a zis mamei să nu adopte?
Știu că era însărcinată cu mine, dar știi ziua?
Mergem și aflăm ce a spus Geraldine.
Poate i-a zis mamei ceva.
- Nu facem așa ceva. - Nu vom face nimic.
Chiar nimic? Când știm ce e posibil?
Vorbești din perspectiva posibilităților.
Nu ai fost aici fără aceste posibilități.
- Alma, destul! - Nu. Vreau să știu.
Ce e posibil? Ce ai schimbat?
Ce e cu cealaltă viață despre care nu-mi spui?
- Nu contează. - Ba da.
Trebuie să știe. Trebuie să creadă în potențialul faptelor. Spune-i.
Spune-mi, tată. Te rog.
Va schimba modul în care mă vezi.
Ba nu.
Ba nu. Promit.
Îți amintești...
Mașina...
Când conduceam spre prăpastie?
Erau temerile tale. Ceva despre temerile tale?
Nu.
Nu, era real.
Era o altă viață, cea pe care eu și Alma am schimbat-o.
Îmi pierdusem mințile cercetând puterile.
Eram în mașină cu asistenta mea, Farnaz.
M-am sinucis și am luat-o și pe ea cu mine.
Nu pot să cred asta.
Ei bine, e adevărat.
Eram copii când s-a întâmplat.
Am crescut fără tata.
Dar nu-mi pot imagina viața fără tine în ea.
Și eu iubesc viața asta, și vreau să o păstrez.
Trebuie să o facem.
Da, trebuie.
Știi, lucrurile nu merg mereu cum vrei.
- Ce putem pierde? - Mințile.
Relația noastră. Viața asta bună.
Ți-ai putea ajuta mama. Ți-ai putea salva căsnicia.
Alejandro ar putea fi fratele nostru de la început.
Hai, va fi bine.
Toți trei, împreună.
Suntem de neoprit.
Bine, putem încerca.
A fost un episod pe care mi l-am amintit recent.
Era ultima dată când mama voastră a vizitat-o pe mama.
Și când am luat-o, ceva nu era în regulă.
Era răvășită.
A fost ultima dată când a vizitat-o pe mama singură.
Geraldine.
Ați venit!
Vești bune, Jacob. Doctorul zice că aș putea să mă duc acasă curând.
Sigur, mamă. Ascultă, sunt doar în trecere.
Merg la muncă. Am vrut doar să te salut.
Mă bucur că ai făcut-o.
Și mă bucur în special că ai adus-o pe Camila. Uite ce burtică!
Nu o să-ți vină să crezi cât se mișcă azi.
Va fi o neastâmpărată.
- Am adus prânzul. - Minunat.
Trebuie să mă întorc la muncă. Te iubesc, mamă. Te iubesc, scumpo.
De ce nu ai rămas?
Ne vede.
Hei, mamă.
E totul bine?
- Da. E bine. - Bine.
Nu mi-am dat seama că erau așa apropiate.
Erau, pentru o vreme.
S-au împrietenit de cum s-au cunoscut.
Mama s-a regăsit în Camila,
o tânără imigrantă ce-și croia o viață.
Mama voastră se înstrăinase de familia ei.
Iar mama nu avea familie.
Deci, au avut grijă una de alta.
Deci, tatăl tău a lăsat-o acolo?
Nu făcea față crizelor ei.
Frații mei erau rușinați să aibă o mamă cu probleme mentale, deci au ignorat-o.
Chiar și eu eram ocupat să-mi fac o carieră, să caut moduri să o ajut.
Camila era singura care petrecea timp constant cu mama.
Au devenit ca mamă și fiică.
Camila dorea o mamă care să o accepte.
Sigur. După ce propria mamă o respinsese.
La ce ți-e gândul?
Mă tem să întreb, dar...
Crezi că Jacob ar accepta să adoptăm un copil?
Acesta e momentul.
Aveți un copil.
Știu,
dar altul.
Ce vrei să zici?
Am avut un fiu, cu ani în urmă.
Și nu am putut să-i spun mamei. Nu am putut să spun nimănui.
Unde e?
Într-un orfelinat în Mexic.
E o șansă ca o familie să-l fi adoptat, dar aș vrea să știu.
Eu... Eu nu știu.
Am să-ți arat o poză.
Cum ai zis,
o familie ar fi putut să-l ia.
Și tu vei avea propria ta familie.
O viață nouă.
Amândouă știm ce greu e.
Cred că e mai bine să-l lași.
Mă gândeam că, dacă tot îmi fac o familie, ar putea să ni se alăture.
Acest copil e o binecuvântare.
Îți va însenina viitorul.
Dar trebuie să te rupi de trecut.
Erai o altă tu. Uită de ea.
Uită tot ce a făcut,
și permite-ți să începi o nouă viață.
Îți zic din experiență, Camila.
Mai bine uiți.
Treci peste.
Vai.
Îmi dansează pe vezică.
Scuză-mă.
Hei, mamă, pot să stau cu tine?
Știu că nu ești cu adevărat aici.
Da, așa e.
Scuze că am greșit.
Ce ai greșit?
Ar fi trebuit să fiu aici cu tine,
în loc să încerc să te rezolv, ca pe o problemă.
Nu-i nimic, Jacob.
Ești băiat bun.
Te-ai descurcat bine.
Mamă, ai putea să-mi faci o favoare?
Îi spui Camilei că e în regulă să-și adopte fiul?
Nu.
Nu pot să fac asta.
O ajut. La fel și pe tine.
Dar nu o ajută nici pe ea,
nici pe mine.
Nu e bine pentru nimeni, mai ales pentru copil.
Mai bine s-o lase așa.
Ce ți s-a întâmplat, mamă?
De ce fugi?
Nu știu despre ce vorbești.
Bunica Geraldine.
Iar tu.
Ce e cu piesa mai mică?
Lucrul la care nu vrei să te uiți.
Nu e nimic.
E doar ceva ce fac când nu mă gândesc.
Ce s-a întâmplat?
Suntem în colaj.
Îi accesam memoria.
E ceva mai profund decât memoria.
- Doamne! - Ce e?
E ușa Almei. E...
Trebuie să fie o amintire a lui Geraldine.
O amintire pe care nu vrea să o acceseze, pe care vrea să o uite.
Înspre asta ne îndreptam în tot acest timp.
Nu e Alejandro.
Copilul pe care îl auzeam...
Trebuie să fie Geraldine când era mică.
Geraldine?
Stai. Geraldine nu era numele ei când era mică.
Rocco!
Suntem aici să te ajutăm. Poți să deschizi ușa?
redactor Robert Ciubotaru