De ce întâmplă asta?
Te rog. Vreau doar să te ajut.
Ce naiba?
E cineva?
Hei, cum deschid asta?
Hei!
Dar e doar o linie.
Nu, Reed. O singură linie înseamnă că nu sunt gravidă.
Ai urinat pe el, da?
Da, așa am făcut.
Bine.
Decăderea
Nu-ți face griji. E nevoie de timp. Nu se întâmplă chiar imediat.
- Abia așteptam să clădim o familie. - Știu.
Iubești copii.
Chiar așa. Mai ales când sunt îmbrăcați în costumașele alea mici.
- Ești ridicol. - Știu.
„Unde mergi? Nu ai o slujbă.”
Bună. Ce faci aici?
Hei. Scuze că apar atât de devreme, dar m-am tot gândit
și am încercat să-mi accesez puterile.
Să vorbim despre puterile care se nasc în tine.
Doamne, Alma. Nimic nu „se naște” în mine, da?
Ți-am zis aseară, sunt obosită după nuntă. Vreau să dorm.
Hei, Alma.
- Am plecat. Te iubesc. - Și eu.
Nu ai de lucru? Cine va vorbi cu tatăl tău
- ... dacă nu ești acolo? - Bine zis. Mă duc.
Bine. Pa.
Nu realizezi ce palpitant e! Nu vrei să știi ce poți face?
- Trebuie să merg la muncă. - Ia-ți liber!
Trebuia să fiu cu tata, dar asta e important.
Încerci să eviți munca la disertație.
Îți ofer o șansă să arunci o privire în spatele cortinei realității,
să vezi ce mistere sunt acolo.
Mă mulțumesc să mă uit la cortină. E una drăguță.
Dar am descoperit ceva și am nevoie de ajutor.
Ce fel de ajutor?
- Ți-am zis cum nu mă pot conecta. - Da.
Ce nu ți-am zis e că, atunci când încerc, mă trezesc în ceață.
Ce e asta? Ce se petrece?
Ești aici! Știu, e înspăimântător la început.
- Cum ieșim de aici? - La asta am nevoie de ajutor.
Vezi punctul acela? E o ușă.
- Ne lovim de ea? - Probabil că nu.
- Ai idee cum se deschide? - N-ar trebui.
Becca, e o ușă. E făcută să se deschidă.
Încearcă să vezi dincolo de ea.
Nu, vreau doar să ies de aici.
Bine.
Nu știu ce ai făcut, dar să nu o mai faci niciodată.
E puterea strămoșilor tăi ce iese la suprafață. Marele necunoscut.
E universul!
Nu poți să zici că nu există.
Hei!
Renegi ceea ce ești cu adevărat. Știu că mă auzi! Știu că...
ORA 9:00 LUCREAZĂ LA DISERTAȚIE
- Camila! - Da.
Am primit o notificare. Ai scos cinci mii de dolari?
- Am ajutat o verișoară. - Ce verișoară?
- Nu o cunoști. - Cred că sunteți apropiate,
- ... dacă i-ai dat bani. - De ce mă acuzi?
Te acuz? Încerc să aflu unde s-au dus banii.
Trebuie să spun? Nu am viața mea?
- Nu am zis asta. - Regret că nu ai încredere.
Iisuse. Nu da vina pe mine.
Deci e întotdeauna vina mea?
Zi-mi adevărul. Pentru ce erau banii?
Ți-am zis deja.
Știi ce? Las-o așa.
- Alma! - Bună, mamă. Totul e bine?
Da, desigur. Intră.
Ai făcut batoane cu lămâie!
- Sunt pentru vânzarea de la biserică. - Tare!
Toți banii sunt pentru subjugarea femeilor sau protejarea pedofililor?
Hei, tată.
Alma, în sfârșit ai ajuns.
M-aș întoarce să ajung la timp.
Dar nu mă ajuți, așa că asta e.
- Nu face firmituri pe covor. - Uau!
Prea îți pasă de realitatea asta.
Bine. Mai întâi, aș vrea să recapitulăm.
Și apoi vom verifica iar toate sursele bibliografice.
Sună amuzant.
Te-am auzit certându-te cu mama. Ce e?
- Nimic. - A trimis bani undeva?
Nu e treaba ta.
Chiar? Părea că ascunde ceva de tine.
Poate are probleme. Ceva legat de tipul ăla, Alejandro.
Hei, să ne concentrăm pe disertație.
Bine.
- Pagina unu... - Încă mai ai vechile cercetări?
Da, le am. Sunt pline de praf, în pod. De ce?
Ai rapoartele de la vechii subiecți?
Să văd dacă au mai fost probleme cu conectarea.
- Alma... - Sunt curioasă
dacă mai sunt alții ca mine.
- Nu e nimeni ca tine. - Dar dacă găsesc?
Despre ce vorbești?
Nimic. Zic doar că ar fi bine să știu
dacă mai sunt oameni ca noi, ca să nu ne simțim singuri.
Nu, nu poți zice nimănui ce am făcut. Ar putea destrăma linia asta temporală.
Și dacă spunem cuiva în care avem încredere?
Nimeni nu ar înțelege ce am făcut.
- Eu am înțeles. - Apreciez asta,
dar restul nu au făcut-o. Hai să lăsăm trecutul în urmă
și să ne axăm pe viitor.
Așa ca tine?
Cât de vechi e acest proiect manual? Sau acest ziar?
Încerc să-mi înțeleg mama. O fac într-un mod normal și sigur,
studiind istoria. Apropo de istorie,
să vorbim despre practicile agricole
mezoamericanilor antici.
Bine, să vedem ce ai corectat.
Pagina întâi.
Lucrez și în pauza de masă. O facem diseară.
Da. Putem încerca poziții noi, dar nu văd cum...
Înțeleg că penisul ar ajunge mai adânc,
dar nu ar curge sperma în altă parte?
Trebuie să închid. Bine, pa.
Era șeful meu.
Glumeam. Era Reed.
Așa speram.
Ai venit la mine la birou. Neanunțată.
Am făcut batoane cu lămâie pentru biserică. Ți-am adus și ție.
Mulțumesc. Ador batoanele tale.
Sincer, am venit și să-mi cer scuze că m-am certat cu tine aseară.
Știu că nu ai vrut.
Mi-am cerut scuze.
Bine, te iert.
Și scuze dacă am fost băgăcioasă.
Chiar îmi fac griji pentru tine.
Nu-ți face griji. Sunt bine.
- Ești sigură? - Da, desigur.
Dacă e ceva, poți să-mi spui.
Ești mama mea. Te voi iubi orice ar fi.
Mulțumesc, dar sunt bine.
Bine.
Mulțumesc pentru batoane. Vrei unul?
Nu. Sunt doar unt și zahăr.
Dar vei fi însărcinată curând.
Grăsimea e bună pentru creierul copilului.
- Poftă bună. - Bine.
Pot să merg până la baie?
Ești om mare, nu e nevoie să întrebi.
Corect.
Bine.
CERCETARE 2001-2003
Da.
Bună, prietene.
- Bună, mulțumesc... - Ce vrei?
Nu am chef să cad prin alt nor magic.
Nu-ți face griji. Eu doar
am vrut să vezi asta.
Doamne. E mama?
Uită-te la semnătură!
Alejandro.
Corect?
Tipul care a pictat-o cu ani în urmă e cel cu care ai văzut-o certându-se.
Poate e o coincidență.
Are o poveste cu el. Uită-te la inscripție.
„Pentru frumoasa mea, o parte din sufletul tău va fi mereu aici.”
Foarte poetic.
Cam ce i-ai spune unei iubite.
Mama poate l-a iubit pe Alejandro în Mexic
și au avut o relație.
Pe bune, Alma. Vorbim despre mama.
Care vinde batoane la biserică.
Și pentru mine e greu de crezut.
Dar poate chiar nu o cunoaștem pe mama.
Am aflat că a virat cinci mii de dolari în Mexic
și nu i-a spus tatei.
- De ce ar face-o? - Dacă Alejandro o șantajează?
Vrea bani ca să nu afle tata.
Crezi că e posibil?
Trebuie să aflăm. Doar așa o putem ajuta.
Am încercat s-o fac să spună, dar nu vrea.
Poate mai e o cale.
Dacă am călători la momentul în care ai văzut-o în mașină?
- Poate vedem ceva nou. - Bine, pricep.
Așa speri că voi călători în timp în amintirile mele?
Ar fi așa rău?
Becca, ce facem noi e un miracol.
Hai să-l folosim să ne ajutăm familia, să salvăm vieți.
Alma, să fim realiste. Am avut câteva amintiri intense.
Ai văzut o ușa care nu se deschide. Nu salvăm vieți.
L-am salvat pe tata.
Ce vrei să spui?
Adică, știi,
metaforic, i-am salvat sufletul.
Toți copiii își salvează părinții, dând sens vieții.
Asta am vrut să zic. Crede-mă. Am putea face viața mai bună cu asta.
Nu vreau să-mi fac viața mai bună. Spre deosebire de tine, sunt fericită.
Am un soț, prieteni și o carieră...
Am prieteni!
Eu nu ies cu ei,
dar mă uit la poze cu câinii lor pe net.
Cred că te-ai plictisit să predai.
Ești singură și cauți să ai un sens.
Care e sensul tău?
„Să fiu drăguță și să fac tot ce vor mama și soțul meu.”
Nu trăiești o viață, Becca.
Trăiești o idee de viață, și nu e ideea ta.
Nu e adevărat.
Eu încerc să mă conectez la ceva mai mare decât mine,
ca să fac ceva important.
- Ce faci cu viața ta? - O trăiesc.
Bună, iubire. Scuze că am întârziat. Alma a avut iar toane.
Ce e?
Nick a venit să ne uităm la golf, am comandat aripioare.
Dar am mâncat prea multe. Am arsuri.
Iubire, trebuie să ai grijă cu alea.
Am căutat peste tot pastilele.
Dar în dulapul din baie am găsit astea.
- Încă iei anticoncepționale? - Nu.
Sigur că nu.
Sunt de dinainte să ne căsătorim.
- Bine. Are logică. - Da.
Doar că te știu și știu când minți.
Nu te mint.
Juri că-mi spui adevărul?
Ce vrei să zici? Că am mințit în tot acest timp?
Te-ai căsătorit cu o mincinoasă?
Încerc să înțeleg. Nu vrei să ai un copil?
Nu!
- Da, vreau. - De ce iei pilule?
Sunt de dinainte de a ne căsători.
E prea mult pentru mine.
- Ce? Pe bune, Reed. - Nu, nu pot.
Unde te duci? Spune-mi.
Nu, plec la părinții mei. Vreau să fiu cu oameni în care cred.
SEARĂ DE KARAOKE
Bună, Sam.
Hei.
Scuze, ne cunoaștem?
Ne-am văzut la o petrecere. Erai cu iubita.
Eram toți beți. Probabil nu-ți amintești,
Bine, mă bucur să te văd iar.
- Sunt Alma. - Sam.
Deci, pari să o duci bine.
Sunt. Da, mulțumesc.
Bine. Mă bucur.
Aveam dreptate.
Despre tata.
Despre tot.
Poftim, ce?
Doar... Discuția nostră de la petrecere.
Nu-ți amintești. E în regulă.
Bine, trebuie să plec, dar mă bucur că te-am văzut iar.
Și mă bucur că ai avut dreptate.
Becca?
- Doamne! - Hei.
Ce bine că ești aici! Îmi pare rău de ce am zis.
Nu, e bine. Ai dreptate. Nu știu ce fac.
Și acum m-am certat cu Reed.
Am nevoie să beau cu cineva.
Ai venit la locul potrivit.
- Vrei să ai un copil cu el? - Da.
Probabil. Nu știu...
Mă tem că nu voi fi pregătită
- ... să-mi asum responsabilitatea. - I-ai zis asta?
Nu pot. El crede că sunt super competentă.
Dacă ar ști că sunt nesigură, l-aș răni.
Așa că am ascuns asta, ceea ce duce la minciuni, ceea ce e mai rău.
- Cel puțin nu îl înșeli. - Nu l-aș înșela niciodată.
Ce e cu privirea asta? Nu l-am înșelat.
Nu în viața asta.
Nu mă băga în seamă. Sunt beată.
Nu pot să cred că tu cânți prostia asta.
Ce prostie?
- Nu știu ce cânt. - Știu ce faci.
Încerci să mă faci să mă simt mai bine cântând Cântecul curcubeului.
Corect... Cântecul curcubeului.
Dar ce e un curcubeu?
E lumină reflectată prin stropi de ploaie
E o punte spre rai
Și o voi străbate cu tine
- Asta a fost demult. - Tu ne-ai adus aici, cu darul tău.
Nu am vrut s-o fac.
Îmi aminteam de ziua în care am compus cântecul.
Și eu îmi amintesc.
Ai venit de la grădiniță cu o poezie stupidă.
Și tata a făcut linia melodică.
Bunica Geraldine îl fredona.
Eram așa mândră că tatei îi plăcuse.
Becca, asta putem să facem împreună.
Să revenim la amintiri plăcute.
Mi-l cântai când îmi era greu.
Nu îți amintești să fi sunat de nouă ori
un număr în Mexic?
- Zici că mint? - E în regulă.
Nu, mă întreb dacă sunt facturări greșite.
Minți?
Vezi? Asta faci. Mă acuzi că mint.
- Camila, despre ce e vorba? - Nimic.
Poți atinge un curcubeu
Mi se scurge printre degețele
Voi fi cu tine întotdeauna
Dar timpul mi se scurge prin vene
Te pricepi la asta, Becca.
Nu pot să cred că am făcut asta.
Da. Ai auzit de ce se certau mama și tata?
Ascundea și atunci lucruri de el.
Da, și a devenit defensivă.
Cum fac și eu cu Reed.
Erau singurul model de relație,
- ... și ne-au dat peste cap. - Să bem pentru asta.
Știm ce le-a otrăvit căsnicia. Aventura secretă a ei.
Bun. Să zicem că ai dreptate cu aventura,
dar e viața ei totuși. Nu putem face nimic.
Putem merge în timp, să facem să nu-l cunoască pe Alejandro.
Ce? Nu putem face asta. Sau putem?
Poate. Nu știu care e limita capacităților tale.
Bine. Dar tot nu știm că au o aventură.
Corect. Trebuie să o facem să ne spună.
Da. Dar cum? Am tot încercat.
Ce-ar fi să mergem și să-i ordonăm să ne spună?
- Ca un front comun? - Exact. Să mergem acum.
Haide! Nu putem aștepta până dimineață?
Dacă apare la ea acasă înarmat, cerând mai mulți bani?
Iisuse Hristoase, Alma.
- Deci, vrei să o ajuți? - Da, sigur că vreau să o ajut.
Ce bine, că mașina e deja aici.
Ce e?
Suntem aici să aflăm care e secretul tău.
- Ca să te ajutăm. - Fetelor,
e foarte târziu și simt că mirosiți a vin.
Cine e Alejandro?
Tu i-ai spus?
Nu-mi place să țin secrete.
Păi, ți-am zis. Nu e nimic.
Am văzut și acest tablou semnat de Alejandro.
Știm despre banii trimiși.
Și despre telefoanele interurbane.
Nu știu de ce mă acuzați, dar nu-mi place.
- Ați avut o aventură? - Poftim?
Știm că tu crezi că ne protejezi păstrând secretul,
dar orice e, devine tot mai rău.
Da. Suntem adulți. Vom face față. Dacă ai fost cu unul pe ascuns,
- ... e în regulă. - Plecați!
Nu. Dacă îți pasă cât de cât de noi, trebuie să ne spui,
pentru că, dacă nu ne spui, faci rău întregii familii.
Mi-am dat viața acestei familii.
Nu aveți habar la ce am renunțat pentru voi.
Sunteți atât de nerecunoscătoare!
- Ce se petrece? - Încercam să o ajutăm pe mama.
Dar nu vrea să ne lase.
- Hai să vorbim în birou! - Ce? Nu suntem adolescente.
Bine.
Ce credeți că faceți?
- A fost ideea ei. - Ce? Nu, nu a fost.
Am venit pentru că se petrece ceva cu mama.
Dacă aflăm ce e, putem merge în trecut.
Ce vreți să spuneți cu „să mergeți în trecut”?
- E în regulă. Știe. - Ce știe?
Nu ți-am zis pentru că am știut că o să te enervezi.
- Tata știe ce facem? - M-a cam antrenat.
Ce anume i-ai zis?
Tată, și Becca are puteri. M-a dus în copilărie.
Ce? Poți face asta?
De ce nu mi-ai zis că tata știe?
E complicat. Am avut o viață diferită.
Cum adică „o viață diferită”?
- Păi, tata a... - Ai grijă ce zici.
Noi am schimbat realitatea, să facem lumea mai bună.
- Cum adică? - Alma, am zis să te oprești.
- Ce naiba a fost asta? - Nu. Mamă?
- Mamă! - Mamă!
Camila.
Nu pot să cred că mama a plecat așa.
Ce e cu ea?
Alma, ce ai făcut?
redactor Robert Ciubotaru