-Hvad fanden var det? -Åh, nej. Mor?
-Mor! -Mor!
Camila.
Tænk, at mor bare kørte.
Hvad er der med hende?
Alma, hvad har du gjort?
Verden falder fra hinanden.
Hvorfor er vi her? Becca, er det dig, der gør det?
Nej! Jeg ved ikke, hvad det her er.
Det er ikke mit minde. Jeg har aldrig været uden for mine egne minder før.
Vent, far?
Der er så megen sorg.
Bare lad følelserne skylle over dig.
Få os væk herfra, lige nu!
-Becca. -Lige nu!
Becca! Lort!
Du er okay.
Far, var det dit minde?
Nej. Det var ikke hans minde.
Du gik lige ind i fars frygt for, at mor forlader ham.
Det føltes så virkeligt.
Becca, disse visioner,
de kan være spændende, men de kan også være overvældende
på måder, du ikke er klar over, så du bør lade dem være.
-Okay. Jeg vil prøve. -Hvad gør vi så ved mor?
Uanset hvad hun går igennem, er det hendes problem.
Dit problem er at afslutte specialet.
Far, kom nu! Vi aner ikke, hvor hun tog hen.
-Hun kan være i knibe. -Okay! Jeg tjekker kreditkortene.
Hun købte en flybillet til Mexico.
Hun vil besøge sin familie.
Stak hun af midt om natten for at besøge familie?
Det ser sådan ud.
Så I to kan bare gå hjem i seng
og blive ædru, drukmåse, okay?
Og jeres mor kommer hjem, når hun er klar,
og så er alt fint igen.
I får se.
Jeg kom for at hente nogle ting. Jeg er stadig ikke sikker på, hvad jeg skal tro.
Gid jeg kunne stole på dig.
Reed.
Hej. Du har ringet til Camila Diaz. Læg venligst en besked.
Okay, hvad gør jeg nu?
Hej, mor, det er mig.
Jeg er virkelig ked, at vi brasede sådan ind.
Vi er bare bekymrede for dig.
Jeg bliver ved med at ringe, til du svarer.
Så du kan lige så godt bare svare.
Tryk på knappen.
Hvorfor tror du, at du bliver lykkelig i nogen virkelighed?
Alma. Vågn op.
Alma.
Vågn op. Det er vigtigt. Kom nu.
Tænk at se dig her.
Jeg ringede til mor. Hun svarer ikke. Jeg lagde beskeder, svareren er fuld.
Hvor mange beskeder har du lagt?
-Det er ligegyldigt. Måske syvogtyve. -Syv...
Sæt hun slog op med Alejandro, og han ikke vil,
og nu skal hun sende penge til at skjulested eller noget?
Ja. Mor kunne være i fare.
-Det er det, jeg har sagt. -Hvad skal vi så gøre?
Far tror, hun besøger sin familie.
-Lad os ringe og se, om hun er der. -Okay.
Sadl op, makker.
Hej, mine kære!
Hvem er det?
Alma og Becca.
Jeg troede, det var din elsker.
Ay nej! Hold op!
Har du en elsker, mormor?
Hold op. Jeg har en ven, jeg går i kirke med. Det er alt.
Okay, mine engle. Jeg elsker at se jer.
Fortæl. Hvad foregår der?
Vi leder efter vores mor.
Hun fløj til Mexico i går aftes.
Vi troede, hun måske var hos dig.
Er hun i Mexico uden at ringe?
Har du nogen idé om, hvor hun kan være?
Hun burde da være her.
Ligesom jer to. I burde være her.
Alle burde være her hos mig.
Må vi komme?
Ja! Kom! Kom og besøg mig!
Måske er jeres mor på vej.
Okay.
Fantastisk.
Farvel, mine kære!
-Farvel. Savner dig! -Farvel!
Vi tager afsted et par dage,
sørger for, at mor er okay, og så kommer vi hjem.
Jeg elsker den her plan.
Er det ikke fedt, at vi begge to taler spansk?
Du er så underlig.
Ayyy! Jeg elsker at se mine to børnebørn!
Åh, du godeste, se jer. Er I supermodeller?
Nej, mormor.
Jeg er da.
Hej!
Hej tía Monse! Hvordan har du det?
¡Alma y Becca! Du godeste!
Mine yndlings-niecer! Jeg vil høre, hvordan I har det.
Jeg kender en dejlig cocktailbar.
Tío Oscar er på forretningsrejse,
men han sender kys og kram.
Åh, nej! Vi elsker tío Oscars kram og kys.
Ja, de er så venlige.
Din mor har stadig ikke besvaret vores opkald.
Jeg ved ikke, hvor hun kunne være.
Hun er en meget privat person.
Masser af hemmeligheder, tror jeg.
Så Becca, hvornår kommer lille Reed eller Becca til verden?
Åh, ja, vi får se!
Men vi har noget at vise dig.
Genkender du det her?
Vi fandt det her maleri af vores mor.
Det er underskrevet af en, der hedder Alejandro.
Nej. Vi kender ingen Alejandro.
Undtagen Vicente Fernández' søn, Alejandro Fernández.
Hvem er det?
Han er en meget berømt sanger.
Vi kender ham ikke rigtig.
Hans far synger smukke rancheras.
Vent, mormor.
Kender du til en gammel kæreste, som vores mor måske besøger?
Kæreste? Nej!
Nej, hun har ikke en gammel kæreste!
Din mor har en ekskæreste, men...
Nok, Monse!
Nej! Vi ved intet om nogen kærester!
Gider du se nærmere på det?
Bare for at sikre dig, at der intet bekendt er?
Nej. Ingenting.
Undskyld.
Becca! Du førte os ind i abuelitas minder.
Det er mor.
Der er noget galt her.
Undskyld.
Jeg kender ikke det maleri.
Forstår I det?
Er du vred, mormor?
Nej! Jeg vil bare ikke tale mere om det.
-Okay. -Okay.
Hej! Se, Becca, du kom på ægteskabts kinesiske mur. Tillykke.
Ja.
Jeg elsker det billede af mor og far.
Ja. De ser lykkelige ud.
Hvad tror du, abuelita skjulte?
Jeg ved det ikke. Det syn, vi gik ind i, var super underligt.
Som om hun kæmpede imod det.
Men måske var det bare hendes frygt, ligesom med far?
Jeg tror, det var et minde.
Uanset hvad det var, ville hun ikke have, at vi kiggede.
Måske skal du åbne dig mere.
-Hvad mener du? -Du er naturligt empatisk.
Når du får adgang til andres minder, påtager du dig alle deres følelser.
Men hvis du kan lære at åbne mere og blive ingenting,
vil følelserne flyde lige gennem dig, og du kan opleve en klarere sandhed.
Det giver helt mening og lyder super let.
Bliv ved med at prøve. Du lærer det. Vi taler med abuelita igen.
-Hvad med tía Monse? -Hvad med hende?
Hun vidste noget. Vi kunne spørge hende.
Okay. Lad os starte der.
Oy vey, det er far.
Lad os finde ud af det, når vi kommer hjem.
To palomas og en whisky mere. Tak.
Jeg har det så sjovt! Tak, fordi I inviterede mig på drinks.
Jeg føler mig som den unge pige, der stikker af for at gå til fester.
Det lyder som Becca! Hun plejede at snige sig ud og kysse drenge.
Nej! Du lyver! Becca er altid en sød pige.
Alma, du plejede at ryge hash på loftet!
Det er skørt. Camila opfører sig altid, som om I er perfekte små engle.
-Bare ikke Alma. -Nej, ikke Alma.
Hvad med dig, tía?
-Mig? Ay, ay, ay! -Ja, dig?
Da jeg gik i Secundaria, i skole,
plejede jeg at sælge... Hvordan hedder det på engelsk...
-Kokain? -Hvad?
-Hold da kæft! -Det forventede jeg ikke! Hvad?
Det var 80'erne. Jeg havde brug for penge til mode.
Åh, gud! Har mor nogensinde gjort sådan noget? Seje, sjove ting?
Nej. Du godeste.
Eller... Nej.
Hvad var det for en pause?
-Hvilken pause? -Nej. Der var en pausa!
-Nej! -Jo, der var.
Det er ikke min hemmelighed.
Kom nu, tía. Sig det. Du ved, hvor hemmelighedsfuld mor er.
Hun siger det aldrig. Vi vil bare kende hende.
Og hvad vil Camila sige, når hun hører, jeg har sagt det?
Vi fortæller hende ikke en skid. Tía. Tía!
-Tía! -Okay! Nå...
Tidligere, da I spurgte om en kæreste...
Da vi var unge, mor jeres havde en kæreste.
Han studerede i kirken,
en el seminario, til at blive præst,
og de havde så stor kærlighed til hinanden.
Det åbner sig så let.
Se. Tía Monse.
Jeg så dem, da jeg var en lille pige.
I den alder har jeg set kys i film og fjernsyn,
men det var ikke falsk på samme måde.
Den kærlighed, de har til hinanden, er måske det, jeg har ledt efter
lige siden, og jeg fandt den aldrig.
Det var en tid, hvor Camila var en anden.
Nogen med lys i hjertet.
Du skal møde min kæreste.
Men du er nødt til at holde det hemmeligt, okay?
De bragte mig ind i deres verden, og vi blev som en anden familie
i vores egen familie.
Men vi var nødt til at være forsigtige.
Jeres mor bad mig om at sende hemmelige beskeder mellem dem.
De brugte falske navne og hemmelige mødesteder.
Mød mig ved det skinnende bjerg. Kærlig hilsen Maria.
Det føltes som at være en lille spion.
Men Camila kom i problemer, og de sendte ham bort til en anden kirke.
Det knuste hendes hjerte.
Jeg er ked af det.
Og derefter blev jeres mor som en anden person.
Hun rejste hjemmefra, og jeres mor og jeg
fik aldrig det samme forhold.
Jeg er nødt til at rejse nu.
Jeg ved det ikke, om hun bebrejder mig for sedlen.
Men der er mere i denne historie.
Da jeg var 12,
sagde min mor til mig, at Camila gik på universitet,
men senere, hørte jeg hende fortælle min far noget andet.
Hun sagde, at da drengen blev præst,
flyttede Camila i ind hos ham. I synd.
Gud. Så hun blev sammen med ham, selv da han blev forflyttet?
Det siger jeg da til mig selv,
for det er mindre trist på den måde.
Kan du huske hans navn?
Var det Alejandro? Og kunne han have malet et portræt af hende?
Det var ikke hans navn, men som jeg siger, brugte de koder og hemmelige navne.
Måske er det noget, kun hun ville forstå.
Hvor er han nu?
Nej. Det siger jeg ikke.
Kom nu, tía. Vi vil bare hjælpe hende.
Vi forsøger at gøre tingene bedre mellem os. Vær nu rar.
Det er alt. Det lover jeg.
Det er ham.
Kom nu. Jeg gør det.
Hej. Velkommen til La Iglesia de la Virgen de Guadalupe.
Fedt. Vi leder efter vores mor. Hun hedder Camila Diaz.
Hun forlod byen for et par dage siden, og vi har ikke hørt fra hende.
Det er jeg ked af at høre.
Siger navnet Alejandro dig noget?
"Alejandro".
Nej. Det tror jeg ikke...
Hold nu op! Vi ved, du havde en affære med vores mor.
Vi ved, du er i hendes liv.
Det ved vi faktisk ikke. Det ved vi ikke med sikkerhed.
Dette er en enorm beskyldning.
Padre, tilgiv min søster. Hun er ked af det.
Vi er bare meget bekymrede for hende.
Og vi leder efter enhver oplysning om, hvor hun er.
Jeg er ked af, at I har mistet jeres mor,
men jeg har ikke set Camila i mange, mange år.
I og jeres mor er i mine bønner.
Mange tak for din tid, fader.
-Lad os gå. -Han er en løgner!
-Hold op. -Se, om du kan se sandheden.
Vil du finde mor eller ej? Du er den eneste, der kan gøre det.
Hvis jeg gør det, ender vi i tågen.
-Han vil ikke have, at vi ved det. -Bare prøv.
-Wow. -Vi burde ikke gøre det her.
Ved du, hvad min drøm er?
At jeg vil elske med dig igen.
Camila, vær nu sød. Jeg er træt.
Nej!
Det er at blive gift
og få en familie.
Med dig.
Ja, jeg tror, jeg kunne nyde det liv.
Min familie skammer sig allerede over, at jeg blev forflyttet.
Hvis jeg bliver ekskommunikeret,
vil de aldrig tilgive mig.
Camila.
Vi kan ikke ødelægge vores liv.
Jeg vil heller ikke ødelægge din familie.
Vi har forpligtelser, der er vigtigere end os.
Jeg er ked af det, men...
Det kan jeg ikke.
Så de slog op.
Det føles ikke rigtigt. Jeg kan ikke lide det her.
Det er fint. Lad os bare gå.
Jeg ved, det er svært. Men smerten var ikke din.
Hvis folk ikke vil have os til at grave i deres sjæle...
Vi prøver at hjælpe mor.
Hvorfor er far bange for, at jeg gør det?
Jeg tror, han bare ikke tror, du kunne håndtere
-visse aspekter af det. -Måske har han ret.
Glem far! Jeg ved, du kan gøre det! Og vi gør det af en god grund.
-Okay. -Okay.
Abuelita. Hun ved noget, hun vil ikke fortælle os
eller selv indrømme.
Jeg vil ikke genere abuelita.
Hvis du åbner dig selv ind hendes minder, som du gjorde derinde,
så kunne du bryde igennem, hvad hun skjuler.
Okay, fint. Lad os bare gøre det og håbe,
at hun er svaret, så vi kan finde mor og tage hjem.
-Becca, jeg... -Nej, det er fint. Lad os bare gå.
-Mormor? -Ja?
Kan vi tale sammen?
Selvfølgelig. Hvad er det, kære?
Vi kender til vores mors forhold med fader Reyes.
Hvad snakker du om?
Det ved jeg ikke om.
Er du sikker på, at du ikke ved noget om maleriet eller Alejandro?
Vær sød. Hold op med at genere mig med det her.
Jeg ved det ikke.
-Gør det. -Okay.
Det er det minde, hun blokerede.
Der er mor.
Huset fra maleriet.
Camila!
Hvad laver du her?
Mor, hvordan fandt du mig?
Er det her, du bor?
Hvem bor du sammen med?
Jeg ved, du ikke er sammen med fader Reyes længere.
Han kom forbi for at lede efter dig.
Du må leve i synd med en ny her.
Mor, jeg sværger, det er ikke...
Er det sådan en kvinde, du er?
Der bare går i seng med dem, der nu kommer forbi.
Mor, hvorfor siger du det her?
Hvad vil folk tænke, når de finder ud af...
Mor, lad mig forklare.
Du kan gøre, hvad du vil,
men kom ikke tilbage til mit hus.
Du har bragt skam over vores familie.
Mor, vær sød...
Mor!
Du godeste. Behandlede abuelita mor sådan?
Der er for meget. Jeg kan ikke...
Okay. Få os ud herfra.
Jeg er en frygtelig mor.
Jeg ved ikke, hvor Camila tog hen.
Men hun er voksen.
Jeg kan ikke blande mig i hendes liv igen.
Jeg lægger mig ned.
Det føltes forfærdeligt.
Undskyld, Becca,
men vi løser alt, hvad der er galt med familien.
Det lover jeg.
Jeg ved ikke, hvordan det virker, eller hvad jeg laver.
Jo, du gør. Du gør det.
Kom. Lad os finde mor.
Okay.
Her er det. Det er huset fra maleriet.
Det er far. Han må være bekymret.
Det hele går i orden, Becca. Du har magten til at ordne alt.
Det her er måden.
Vi ved ikke, hvem der er bag den dør, Alma.
Og mor vil ikke have, at vi ved det.
Det her er vores sidste chance for ikke at gøre dette.
Det skal nok gå, okay?
Alma, jeg...
Becca? Becca?
Becca!
Tekster af: Anders Langhoff
Kreativ supervisor Lotte Udsen