‫- מה זה היה, לעזאזל? - אוי, לא. אימא?‬
‫- אימא! אימא! - אימא!‬
‫קמילה.‬
‫בלתי גמור‬
‫אני לא מאמינה שאימא פשוט עזבה.‬
‫מה קורה איתה?‬
‫אלמה, מה עשית?‬
‫העולם מתפרק.‬
‫למה אנחנו כאן? בקה, את עושה את זה?‬
‫לא! אני לא יודעת מה זה.‬
‫זה לא הזיכרון שלי. מעולם לא הייתי מחוץ לזיכרונות שלי.‬
‫רגע, אבא?‬
‫יש כל כך הרבה עצב.‬
‫תני לרגשות להציף אותך. זה בסדר.‬
‫את חייבת להוציא אותנו מכאן. עכשיו!‬
‫- בקה. - עכשיו!‬
‫בקה! לעזאזל!‬
‫אתן בסדר.‬
‫אבא, זה היה הזיכרון שלך?‬
‫לא. זה לא היה הזיכרון שלו.‬
‫פשוט התחברת לפחדים של אבא, שאימא תעזוב אותו.‬
‫זה הרגיש כל כך אמיתי.‬
‫בקה, החזיונות האלה,‬
‫הם יכולים להיות מרגשים, אבל הם גם יכולים להציף‬
‫באופן שאת לא מבינה בהתחלה, אז אני מעודד אותך להניח להם.‬
‫- אוקיי. אני אנסה. - אז מה נעשה לגבי אימא?‬
‫לא משנה מה עובר עליה, זו הבעיה שלה.‬
‫הבעיה שלך היא לסיים את הדוקטורט.‬
‫אבא, בחייך! אין לנו מושג לאן היא הלכה.‬
‫- היא עלולה להיות בצרות. - אוקיי! אני אבדוק את כרטיסי האשראי.‬
‫ובכן, היא קנתה כרטיס טיסה למקסיקו.‬
‫היא נוסעת לבקר את משפחתה.‬
‫היא ברחה באמצע הלילה לביקור משפחה רגוע?‬
‫ככה זה נראה.‬
‫אז, אני רוצה ששתיכן תלכו הביתה ותיכנסו למיטות,‬
‫ותתפכחו, שתי שתייניות, בסדר?‬
‫ואימא שלך, היא תחזור הביתה כשתהיה מוכנה,‬
‫והכול יהיה בסדר.‬
‫אתן תראו.‬
‫"באתי לאסוף כמה דברים. אני עדיין לא בטוח במה להאמין."‬
‫אובולין‬
‫"הלוואי שיכולתי לבטוח בך.‬
‫"ריד."‬
‫"שלום. הגעתם לקמילה דיאז. נא להשאיר הודעה.‬
‫"אוקיי, עכשיו מה אני עושה?"‬
‫היי, אימא, זו אני.‬
‫אני באמת מצטערת שפשוט התנפלנו עליך ככה.‬
‫אנחנו פשוט ממש דואגות לך.‬
‫אני אמשיך להתקשר עד שתעני, בסדר?‬
‫אז כדאי לך פשוט לענות.‬
‫תלחצי על הכפתור.‬
‫מה גורם לך לחשוב שתהיי מאושרת בכל מציאות שהיא?‬
‫אלמה. תתעוררי.‬
‫אלמה.‬
‫תתעוררי. זה חשוב. קדימה.‬
‫איזה קטע לראות אותך פה.‬
‫התקשרתי לאימא. היא לא ענתה. השארתי הודעות, והתא הקולי שלה מלא.‬
‫לעזאזל, כמה הודעות קוליות השארת?‬
‫- זה לא משנה. איזה 27. - עשרים...‬
‫מה אם היא נפרדה מאלחנדרו והוא לא מקבל את זה,‬
‫אז היא נאלצה להעביר כסף לדירת מסתור או משהו כזה?‬
‫כן. אימא עלולה להיות בסכנה.‬
‫- על זה אני מדברת. - אז מה נעשה?‬
‫ובכן, אבא חושב שהיא נסעה לבקר את משפחתה.‬
‫- בואי נתקשר אליהם ונבדוק אם היא שם. - אוקיי.‬
‫תעלי על האוכף, שותפה.‬
‫שלום, אהובות שלי!‬
‫מי זה?‬
‫אלמה ובקה.‬
‫חשבתי שאולי זה המאהב שלך.‬
‫איי, לא! תפסיקי עם זה!‬
‫יש לך מאהב, סבתא?‬
‫בחייך. יש לי חבר שאני הולכת איתו לכנסייה. זה הכול.‬
‫אוקיי, המלאכיות שלי. אני אוהב לראות אתכן.‬
‫תגידו לי. מה קורה?‬
‫אנחנו מחפשות את אימא שלנו.‬
‫היא טסה למקסיקו אתמול בלילה.‬
‫חשבנו שאולי היא אצלך.‬
‫היא במקסיקו ולא התקשרה?‬
‫יש לך מושג איפה היא יכולה להיות?‬
‫היא אמורה להיות כאן.‬
‫בדיוק כמוכן. אתן צריכות להיות כאן.‬
‫כולם צריכים להיות כאן איתי.‬
‫אנחנו יכולות לבוא לשם?‬
‫כן! בואו! בואו לראות אותי!‬
‫אולי אימא שלכן בדרך.‬
‫בסדר.‬
‫פנטסטי.‬
‫להתראות, אהובות שלי!‬
‫- ביי. מתגעגעות אלייך! - ביי!‬
‫בואי פשוט ניסע לכמה ימים,‬
‫נוודא שאימא בסדר ונחזור הביתה.‬
‫אני אוהבת את התוכנית הזאת.‬
‫היי, נכון שנהדר ששתינו מדברות ספרדית?‬
‫את כל כך מוזרה.‬
‫היי! אני אוהבת לראות את שתי הנכדות שלי!‬
‫אוי, אלוהים, תסתכלו עליכן. אתן דוגמניות על?‬
‫לא, סבתא.‬
‫ובכן, אני כן.‬
‫היי!‬
‫היי, דודה מונסה! מה שלומך?‬
‫אלמה ובקה! אלוהים אדירים!‬
‫האחייניות המועדפות עליי! אני רוצה לשמוע איך החיים שלכן.‬
‫אני מכירה בר לקוקטיילים נעים מאוד.‬
‫דוד אוסקר בנסיעת עסקים,‬
‫אבל הוא רוצה לתת לכן חיבוקים ונשיקות.‬
‫לא! אנחנו אוהבות את החיבוקים והנשיקות של אוסקר.‬
‫כן, הם כל כך ידידותיים.‬
‫ובכן, אימא שלכן עדיין לא הגיבה לטלפונים שלנו.‬
‫אני לא יודעת איפה היא.‬
‫היא אדם מאוד פרטי.‬
‫הרבה סודות, אני חושבת.‬
‫אז בקה, מתי מגיע התינוק ריד או בקה?‬
‫נו, טוב, אנחנו נראה!‬
‫אבל יש לנו משהו להראות לכן.‬
‫זה נראה לכן מוכר?‬
‫מצאנו את הציור הזה של אימא שלנו.‬
‫זה חתום על ידי מישהו בשם אלחנדרו.‬
‫לא. אנחנו לא מכירות שום אלחנדרו.‬
‫חוץ מבנו של ויסנטה פרננדז, אלחנדרו פרננדז.‬
‫מי זה?‬
‫הוא זמר מפורסם מאוד.‬
‫אנחנו לא באמת מכירות אותו.‬
‫אבא שלו שר ראנצ'רות באופן יפהפה.‬
‫חכי, חכי, סבתא.‬
‫את מכירה איזה חבר ותיק שאימא שלנו עשויה לבקר?‬
‫חבר? לא!‬
‫לא, אין לה חבר ותיק.‬
‫לאימא שלכן יש חבר לשעבר, אבל...‬
‫מספיק, מונסה!‬
‫לא! אנחנו לא יודעות כלום על חברים!‬
‫אכפת לך להביט על זה מקרוב?‬
‫רק כדי לוודא שזה לא מוכר.‬
‫לא. כלום.‬
‫מצטערת.‬
‫בקה! הכנסת אותנו לזיכרון של סבתא.‬
‫זאת אימא.‬
‫משהו מרגיש כאן לא בסדר.‬
‫מצטערת.‬
‫אני לא מכירה את הציור הזה.‬
‫אתן מבינות?‬
‫את כועסת, סבתא?‬
‫לא! אני פשוט לא רוצה לדבר על זה יותר.‬
‫- אוקיי. - אוקיי.‬
‫היי! תראי, בקה, הגעת לקיר הנישואין הגדול. ברכותיי.‬
‫כן.‬
‫אני אוהבת את התמונה של אימא ואבא.‬
‫כן. הם נראים מאושרים.‬
‫אז מה לדעתך סבתא מסתירה?‬
‫אני לא יודעת. החיזיון שנכנסנו אליו היה סופר-מוזר.‬
‫זה כאילו היא נלחמה בזה או משהו.‬
‫אבל אולי אלה היו רק הפחדים שלה, כמו שזה היה עם אבא?‬
‫לא, לדעתי זה היה זיכרון אמיתי.‬
‫מה שזה לא היה, היא לא רצתה שנחפש שם.‬
‫אולי את צריכה לפתוח עוד.‬
‫- מה זאת אומרת? - את אמפתית באופן טבעי.‬
‫כשאת נכנסת לזיכרון של מישהו אחר, את סופגת את כל הרגשות שלהם.‬
‫אבל אם תלמדי להיפתח ולהיות כלום,‬
‫הרגשות יזרמו דרכך, ותצליחי לחוות אמת ברורה יותר.‬
‫זה לגמרי הגיוני ונשמע סופר קל.‬
‫פשוט תמשיכי לנסות. את תצליחי. נדבר עם סבתא שוב.‬
‫- מה לגבי דודה מונסה? - מה לגביה?‬
‫היא ידעה משהו. נוכל לשאול אותה.‬
‫בסדר. בואי נתחיל שם.‬
‫אוי ויי, זה אבא.‬
‫בואי נחשוב מה לומר כשנחזור.‬
‫בית הינשוף‬
‫עוד שתי פלומות וויסקי. תודה.‬
‫אני נהנית כל כך! תודה שהזמנתן אותי למשקה.‬
‫אני מרגיש כמו איזו נערה צעירה שחומקת למסיבות.‬
‫זה נשמע כמו בקה! היא נהגה להתגנב החוצה ולנשק בנים.‬
‫אין מצב! את משקרת! בקה תמיד מתנהגת כמו הילדה הטובה.‬
‫בדיוק, אלמה, את עישנת גראס בעליית הגג!‬
‫זה מטורף. קמילה תמיד מתנהגת כאילו אתן מלאכיות קטנות ומושלמות.‬
‫- רק שאלמה לא כל כך. - לא, אלמה לא כל כך.‬
‫מה איתך, דודה?‬
‫- אני? איי, איי, איי. - כן, את?‬
‫ובכן, כשהייתי בתיכון, בבית הספר,‬
‫מכרתי לאנשים... איך אומרים את זה באנגלית...‬
‫- קוקאין? - מה?‬
‫- לא ייאמן. - לא ציפיתי לזה! מה?‬
‫אלה היו שנות ה-80. הזדקקתי לכסף בשביל פריטי אופנה.‬
‫אלוהים אדירים. אימא שלנו עשתה משהו כזה? כאילו מגניב ומהנה?‬
‫לא. אלוהים.‬
‫ובכן... לא.‬
‫מה הייתה ההפסקה הזאת?‬
‫- איזו הפסקה? - לא. הייתה הפסקה!‬
‫- לא! - כן. הייתה.‬
‫זה לא הסוד שלי לגלות.‬
‫לא, בבקשה! בבקשה, דודה. בבקשה תגידי לנו. אתה יודעת עד כמה אימא חשאית.‬
‫היא לעולם לא תספר. אנחנו רוצות להכיר אותה.‬
‫מה קמילה תגיד כשהיא תשמע שסיפרתי לכן?‬
‫אנחנו לא נספר לה כלום. דודה. דודה!‬
‫- דודה! - בסדר, בסדר! טוב...‬
‫מוקדם יותר, כששאלתן על חבר...‬
‫כשהיינו צעירות, לאימא שלכן היה חבר.‬
‫הוא למד בכנסייה,‬
‫בסמינר לכמרים, כדי להיות כומר,‬
‫והם אהבו זה את זה כל כך.‬
‫זה נפתח כל כך בקלות.‬
‫תראי. דודה מונסה.‬
‫ראיתי אותם כשהייתי ילדה קטנה.‬
‫בגיל הזה, ראיתי נשיקות בסרטים ובטלוויזיה,‬
‫אבל זה לא היה מזויף ככה.‬
‫האהבה שהייתה להם זה לזה, אולי זה מה שחיפשתי מאז,‬
‫ומעולם לא מצאתי.‬
‫זה היה בזמן שקמילה הייתה מישהי אחרת.‬
‫מישהי עם לב קליל.‬
‫אני רוצה שתכירי את החבר שלי.‬
‫אבל את צריכה לשמור את זה בסוד, בסדר?‬
‫הם הכניסו אותי לעולם שלהם, והפכנו להיות כמו משפחה שנייה‬
‫בתוך המשפחה שלנו.‬
‫אבל היינו צריכים להיות זהירים.‬
‫אימא שלך נהגה לבקש ממני להעביר מסרים סודיים ביניהם.‬
‫הם השתמשו בשמות מזויפים ואזורים סודיים למפגשים.‬
‫ניפגש בהר הזוהר. באהבה, מריה.‬
‫הרגשתי כאילו אני מרגלת קטנה.‬
‫אבל קמילה הסתבכה בצרות, והם שלחו אותו לכנסייה אחרת.‬
‫זה שבר את לבה.‬
‫אני מצטערת.‬
‫ואחרי זה, אימא שלכן באמת הפכה לאדם אחר.‬
‫היא עזבה את הבית ולעולם לא הייתה לנו‬
‫אותה מערכת היחסים.‬
‫אני חייבת לעזוב עכשיו.‬
‫אני לא יודעת אם היא מאשימה אותי בפתק.‬
‫אבל יש יותר להיסטוריה הזאת.‬
‫כשהגעתי לגיל 12,‬
‫אימא שלי אמרה לי שקמילה לומדת באוניברסיטה,‬
‫אבל מאוחר יותר, שמעתי אותה אומרת לאבא שלי משהו שונה.‬
‫היא אמרה שכאשר הנער הפך לכומר,‬
‫קמילה נסעה לגור איתו. בחטא.‬
‫אלוהים אדירים. אז היא נשארה איתו אפילו כשהעבירו אותו?‬
‫לפחות זה מה שאני אומרת לעצמי‬
‫כי ככה זה עצוב פחות, לאמין בזה ככה.‬
‫את זוכרת את שמו?‬
‫זה היה אלחנדרו? יכול להיות שהוא צייר דיוקן שלה?‬
‫לא, זה לא היה שמו, אבל כמו שאמרתי, הם השתמשו בקודים ובשמות סודיים.‬
‫אז אולי זה משהו שרק היא מבינה.‬
‫איפה הוא עכשיו?‬
‫לא. לא. את זה אני לא אגיד לכן.‬
‫לא, בבקשה, דודה. אנחנו רק רוצות לעזור לה.‬
‫אנחנו מנסות לשפר את המצב בינינו. בבקשה.‬
‫זה הכול. אני מבטיחה.‬
‫זה הוא.‬
‫קדימה. אני אטפל בזה.‬
‫שלום. ברוכות הבאות לכנסיית הבתולה מגוודלופה.‬
‫מגניב. אנחנו מחפשות את אימא שלנו. קוראים לה קמילה דיאז.‬
‫היא עזבה את העיר לפני כמה ימים, ולא שמענו ממנה.‬
‫אני מצטער לשמוע את זה.‬
‫האם השם אלחנדרו אומר לך משהו?‬
‫אלחנדרו, אלחנדרו.‬
‫לא. אני חושב שלא...‬
‫בחייך! אנחנו יודעות שניהלת רומן עם אימא שלנו,‬
‫ויודעות שחזרת לחיים שלה.‬
‫האמת שאנחנו לא יודעות את זה. לא יודעות את זה בוודאות. אנחנו לא.‬
‫זוהי האשמה עצומה.‬
‫אבי, אנא סלח לאחותי. היא מצטערת.‬
‫אנחנו פשוט מאוד מודאגות,‬
‫ואנחנו מחפשות כל מידע בנוגע למקום שבו היא נמצאת.‬
‫אני מצטער שאיבדתן את אימא שלכן,‬
‫אבל זה שנים רבות מאוד שלא ראיתי את קמילה.‬
‫אתן ואימכן נמצאות בתפילות שלי.‬
‫תודה רבה לך על הזמן שלך, אבי.‬
‫- בואי נלך. - הבחור הזה שקרן!‬
‫- תפסיקי. - הוא משקר! תנסי לגלות את האמת.‬
‫את רוצה למצוא את אימא או לא? את היחידה שיכולה לעשות את זה.‬
‫אם אני עושה זאת, פשוט נגיע לערפל.‬
‫- הוא לא רוצה שנדע. - פשוט תנסי.‬
‫- וואו. - אנחנו לא צריכות לעשות את זה.‬
‫רוצה לשמוע על החלום שלי?‬
‫שנתעלס שוב?‬
‫קמילה, בבקשה. אני עייף.‬
‫לא!‬
‫שנתחתן‬
‫ונחיה כמשפחה.‬
‫איתך.‬
‫כן, אני חושב שאני יכול ליהנות מהחיים האלה.‬
‫המשפחה שלי כבר מתביישת שהעבירו אותי.‬
‫אם אסולק מהכנסייה,‬
‫הם לעולם לא יסלחו לי.‬
‫קמילה.‬
‫אנחנו לא יכולים להרוס את חיינו.‬
‫ואני גם לא רוצה להרוס את המשפחה שלך.‬
‫יש לנו התחייבויות יותר חשובות מאיתנו.‬
‫אני מצטער, אבל...‬
‫אני לא יכול.‬
‫אז הם באמת נפרדו.‬
‫זה לא מרגיש נכון. אני לא אוהבת... מרגיש לא בסדר...‬
‫זה בסדר. בואי פשוט נלך.‬
‫אני יודעת שזה קשה, אבל הכאב הזה לא שלך.‬
‫אם אנשים לא רוצים שנחפור בנשמותיהם...‬
‫אנו מנסות לעזור לאימא.‬
‫למה אבא כל כך מפחד כשאני עושה את זה?‬
‫אני מניחה שהוא חושב שאת לא מסוגלת להתמודד‬
‫- עם היבטים מסוימים. - אולי הוא צודק.‬
‫תשכחי מאבא! אני יודעת שאת מסוגלת! ואנחנו עושות את זה מסיבה טובה.‬
‫- אוקיי. - אוקיי.‬
‫סבתא. היא יודעת משהו שהיא לא רוצה לספר לנו,‬
‫או להודות בפני עצמה.‬
‫אני לא רוצה להטריד את סבתא.‬
‫אבל אם תפתחי את עצמך לזיכרונות שלה כמו שעשית שם,‬
‫אז תוכלי לפרוץ מבעד למה שהיא מסתירה.‬
‫אוקיי, בסדר. בואי פשוט נלך ונעשה את זה ונקווה‬
‫שהיא התשובה כדי שנוכל למצוא את אימא ולחזור הביתה.‬
‫- בקה, אני... - לא, זה בסדר. בואי פשוט נלך.‬
‫- סבתא? - כן?‬
‫אנחנו יכולות לדבר?‬
‫כמובן. מה קרה, יקירות?‬
‫אנחנו יודעות על היחסים של אימא שלנו עם האב רייס.‬
‫על מה אתן מדברות?‬
‫אני לא יודעת על זה כלום.‬
‫את בטוחה שאת לא יודעת שום דבר על הציור או על אלחנדרו?‬
‫בבקשה, תפסיקו להטריד אותי עם זה.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫- תעשי את זה. תעשי את הדבר. - אוקיי.‬
‫זה הזיכרון שהיא חסמה.‬
‫הנה אימא.‬
‫זה הבית מהציור.‬
‫קמילה!‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫אימא, איך מצאת אותי?‬
‫כאן את גרה?‬
‫עם מי את גרה?‬
‫אני יודעת שאת כבר לא עם האב רייס.‬
‫הוא בא אל הבית לחפש אותך.‬
‫את בטח חיה בחטא עם מישהו חדש כאן.‬
‫אימא, אני נשבעת, זה לא...‬
‫את אישה מהסוג הזה?‬
‫אחת שפשוט שוכבת עם כל מי שבא?‬
‫אימא, למה את אומרת את זה?‬
‫מה אנשים יחשבו כשהם יגלו...‬
‫אימא, בבקשה, תני לי להסביר.‬
‫את יכולה לעשות מה שאת רוצה,‬
‫אבל אל תחזרי לבית שלי.‬
‫הבכת את המשפחה שלנו.‬
‫אימא, בבקשה...‬
‫אימא!‬
‫אלוהים אדירים. סבתא התייחסה לאימא בצורה כזאת?‬
‫זה... זה יותר מדי. אני לא יכולה...‬
‫בסדר. תוציאי אותנו.‬
‫אני אימא נוראית.‬
‫אני לא יודעת לאן קמילה הלכה,‬
‫אבל היא מבוגרת.‬
‫אני לא יכולה להתערב בחייה שוב.‬
‫טוב, אני הולכת לנוח.‬
‫זו הייתה הרגשה נוראית.‬
‫אני מצטערת, בקה.‬
‫אבל אנחנו הולכות לתקן את כל הפגמים במשפחה שלנו.‬
‫אני מבטיחה.‬
‫אני פשוט לא יודעת איך זה עובד. אני לא יודעת מה אני עושה.‬
‫את כן. את עושה את זה.‬
‫קדימה. בואי נלך למצוא את אימא.‬
‫בסדר.‬
‫הנה זה. זה הבית מהציור.‬
‫זה אבא. הוא בטח מודאג.‬
‫כל זה יתוקן, בקה. יש לך את הכוח לתקן כל דבר שאנחנו עושות.‬
‫זו הדרך.‬
‫אנחנו לא יודעות, אלמה, מי יהיה מאחורי הדלת הזאת.‬
‫ואימא לא רוצה שנדע.‬
‫זו ההזדמנות האחרונה שלנו לא לעשות את זה.‬
‫זה יהיה בסדר, טוב?‬
‫אלמה, אני...‬
‫בקה? בקה?‬
‫בקה!‬
‫בקרת כתוביות: רינת זוהר-מנחם‬