Stanna här. Jag hämtar dig.
-Det har hänt en olycka. -Vad menar du?
Var är pappa?
Du skulle vara där.
Det var planen.
Förlåt att jag inte var där, min älskade.
Men jag är här nu.
Har jag blivit tokig, som Geraldine?
Nej.
Ja och nej.
Vissa kan se, känna och veta mer.
Din farmor var en av dem, och det är du med.
En av dem?
Du är mentalsjuk.
Du reste inte tillbaka i tiden
och din döda far pratade inte med dig.
Jag hade gjort slut med dig, men när tidslinjerna rättats till
kommer vi aldrig ha träffats.
Pappa kom inte.
Jag måste vara säker på att pappa inte kommer ut ur grottan.
Jag väntar i bilen.
INKOMMANDE SAMTAL BECCA
-Säg att du har hittat henne. -Det har jag. Hon är säker.
Tack gode Gud.
-Hon är säker. -Vilken lättnad.
Hon vill komma hem och ta sin medicin.
-Psykiatrimottagningen? -Jag ska fråga.
Hon körde till Mexiko för att tala med sin döde far.
-Hon behöver hjälp. -Jag vet, mamma.
Vi ska ordna hjälp.
Pappa?
Kom till mig.
Pappa?
GÖRA OM
Pappa?
Fungerade det inte?
Pappa?
Gör inte så här mot mig igen!
Du ser vilsen ut, lilla flicka.
Kan jag hjälpa dig?
Tack, jag mår bra. Min syster väntar på mig.
Är det därför du gråter?
Nej.
Jag gråter för att...
...jag inte kan vara den alla tror att jag är.
Det är aldrig för sent att ändra sig.
Nej.
Men tänk om de har rätt?
Tror du att de har rätt?
Jag vill rymma, men istället måste jag sätta mig
i min mammas bil, med min syster, och vara familjens svarta får.
Jag ser ingen bil.
Va?
Var är bilen?
Hej, Alma. Läget?
-"Hej, Alma. Läget?" Var är du? -På Bora Bora.
Du vet att jag är på smekmånad med Reed. Vi åkte efter bröllopet.
Va?
Klockan är tre på morgonen. Vad vill du?
Vill du prata? Vad är det?
-Va? -Det kallas tidszoner.
Du vet hur de fungerar.
-Hände det verkligen? -Ja, jag äktade Reed.
Jag vet att du gillar honom, så låtsas inte.
Är det din syster?
Hälsa att Bora Bora är Bora Botten utan henne.
-Reed hälsar. -Det sa jag inte.
Becca. Var är pappa?
Hur ska jag veta det? Jag är på Bora Bora.
Reed säger att det är "Bora Botten" utan dig.
Tack.
Skrattade hon?
Lever pappa?
Du skrämmer mig, Alma.
Har något hänt pappa?
Nej.
Jag drömde bara att han var död. Men han lever, eller hur?
Jag är jättetrött. Jag ska hängsegla om tre timmar.
-Jag måste sova. Älskar dig. -Men pappa lever?
Jag tror att min pappa lever.
Underbart. Betyder det att du kan gå hem?
Det betyder att världen är en magisk plats
där allt är möjligt.
Jag hoppas att ditt liv blir perfekt nu
och att alla kommer att älska dig.
Jag med.
Är du okej?
Ja.
Är du arg på mig?
Varför skulle jag vara det?
Jag vet inte.
Din far är på sitt kontor.
Okej.
Kom in.
Pappa.
Hej, Alma.
Pappa.
Det är jag.
Det fungerade.
Tidslinjerna justerades.
Alma...
Min Alma? Är du...
Är du här?
Minns du?
Ja.
Herregud!
Jag visste inte om det någonsin skulle hända!
Blev du energi? Hur var det?
Jag vet inte. Häftigt?
Otroligt!
Pappa...
Du är så gammal.
Ja, kul att se dig med.
Jag har väntat på dig sen jag blev ett med mig själv.
Det var på Halloween för 17 år sedan.
För mig var det igår.
Du har varit här hela tiden.
Men ditt medvetande har slagits ihop med denna tidslinje.
Vetenskapsmässan på gymnasiet. Du kom på andra plats.
Ungen som vann hade byggt ett raketskepp som drivs av gräs.
Och du sa: "Om du behöver mer gräs kan du klippa vår gräsmatta."
-Jag har minnen härifrån. -Fascinerande. Pröva denna.
Det här är college.
Du var här för allt.
Hela mitt liv.
Jag, Becca och din mamma...
-Du kommer att bli sen. -Till vad?
-Lektionen. -Lektionen?
Du är professor på universitetet. Du har en lektion.
-Lägg av. -Kom.
-Jag kan inte undervisa på college. -Jo då.
-Jag kom precis. -Jag ska visa dig.
Du klarar det här.
Hej.
Jag är er professor...
Professor Winograd-Diaz.
Men det vet ni redan,
så det var bara konstigt.
Kom igen, minnen.
Va?
Men om jag sa att jag är ett träd.
Eller ett hus.
Att jag är jorden, solen och månen.
Och hela universum.
Jag är det förflutna. Nuet. Framtiden. Jag är allt.
Jag är Teotzin.
Vem är Teotzin?
Vad är Teotzin?
Jag vet!
I Nahua-filosofin är Teotzin den heliga kraften
som besjälar allt och är allt.
Teotzin är ni och jag, trädet och huset.
Allt är Teotzin.
Intrycket att vi är separata
är bara en illusion.
Häftigt.
All kunskap kom till mig. Tänk att vi gör det här tillsammans!
-Så spännande! -Vad mer kan jag göra?
Jag uppmuntrade dig att lära dig piano.
Jag har alltid velat att någon gjorde det.
Och du talar spanska.
Lägg av! Talar jag spanska?
Ja, det gör jag!
Jag uppmuntrade din mor att tala sitt modersmål i hemmet.
Jag kan också lite spanska!
Vilken rolig accent.
Du menar nog excelante.
Det tror jag inte.
Du borde fortsätta med din avhandling.
Avhandling?
Du skriver din doktorsavhandling.
När det väl är gjort väntar en anställning på dig.
Kan vi hoppa över ett par år? Det låter jobbigt.
Oroa dig inte, jag hjälper dig som alltid.
Tänk om jag inte är lika duktig som henne?
Vem?
-Den andra Alma. -Andra?
Du är hon. Du minns bara den andra tidslinjen.
Du kommer att minnas allt och älska det här livet.
Just det.
Jag vet.
Hur är mina vänner här?
Känner jag Sam?
Vi pratar inte om sånt.
Jag förstår.
GERALDINE SPELAR PIANO
Vad gör du med bilderna på din mamma?
Jag försöker förstå henne och varför hon gjorde sina val.
-Varför hon tappade förståndet. -Som tidigare.
Har du rest tillbaka i tiden?
Mina förmågor är begränsade då jag är tillbaka i min fysiska form.
Jag forskar på det gamla goda sättet.
Vad har du hittat?
Hon bytte förnamn när hon kom till Galveston.
Det var väl ganska vanligt?
Folk ville eller blev tvungna att assimilera.
Ja. Hon hette Ruchel, vilket översätts till Rachel.
Så varför Geraldine?
Vi kan resa tillbaka och ta reda på det!
-Nej. -Det blir kul!
Poliser?
-Det är farligt. -Vad menar du?
Vi räddade dig, eller hur?
Tänk på vad mer vi kan göra och avslöja,
alla vi kan hjälpa.
Tänk på allt och alla vi kan skada.
Vi hade tur. Vi fick båda ett nytt liv.
-Vill du riskera detta? -Du ville hjälpa din mamma.
Du forskade så hon inte skulle bli institutionaliserad.
Din mor var rädd att jag var schizofren,
därför slutade jag forska.
Jag fokuserade på dig och Becca. Ni är mitt liv och jag är lycklig.
Låt oss bara försöka.
Jag vill inte.
Alma, sluta!
Pappa!
-Nej! -Alma.
Jag kunde inte kontrollera det. Jag kunde inte gå någonstans.
Har jag inte förmågan här?
Du har inte försökt, men det kanske betyder
att du bör lämna det bakom dig.
Vad ska jag göra här?
Lev ditt liv. Här och nu.
Vi har byggt ett fint liv tillsammans. Din pappa lever.
Är inte det nog?
Såklart det är.
SAN ANTONIO UNIVERSITET
Hej.
Sam?
Kära pappa, det smärtar att skriva detta, men...
COATLICUE - Behåller helgedomen -
Herregud!
Så...
Hur var smekmånaden?
Toppen. Vi bodde i en bungalow över vattnet.
-Vad är det? -En bungalow på vattnet.
På morgonen öppnar man dörren och hoppar i havet.
Jag såg en kvinna bli påkörd.
Herregud. Är hon okej?
Jag kunde inget göra.
Hon sprattlade som en döende fisk.
Okej. Alma...
Men sen kom ambulansen, så hon klarade sig nog.
Bra. Så hon fick hjälp, eller hur?
Ja.
Kan vi förvänta oss barnbarn snart?
-Mamma! Sluta. -Ni är gifta. Vad väntar ni på?
Vi väntar inte.
Du ska inte säga något förrän vi faktiskt väntar barn.
-Förlåt. -Så spännande.
Verkligen.
Grattis till det oskyddade sexet.
Ursäkta mig.
Hej.
De kallar dem middagsbröd, men jag äter dem jämt.
Jag behöver inte din åsikt om vad jag har gjort.
...hela tiden. Vissa tror att tiden händer på en gång,
-men att vi upplever det linjärt. -Vad?
Så galet.
Kan jag äta det här?
Nu ska vi se.
Jag gjorde det. Jag tog mig förbi dimman.
Stäng dörren.
Men jag skickas tillbaka till dimman.
Varför blir det så?
-Jag vet inte. -Du är en begåvad fysiker. Lös det.
Det behövs inte om du slutar försöka.
Pappa... Det är något med mamma.
Hon grälade med en man utanför huset.
-Jag vill inte höra. -Tänk om hon är i fara?
Hon gråter och sover under dagen. Det är inte likt henne.
Sen tog hon ett telefonsamtal. Under middagen. Hon hatar det.
Fråga henne om du är orolig.
-Hon håller det hemligt. -Du behöver kanske inte veta.
-Jag kan hjälpa henne. -Hon kanske inte vill.
Hon kanske behöver min hjälp.
Jag har ett andra liv. En andra chans.
Jag gör allt jag kan för att förtjäna det här.
-Jag vill inte äventyra det. -Vi kan göra det bättre.
Eller så kan jag förlora mig själv igen.
Min forskning, min besatthet att nå dessa förmågor.
Jag lämnade dig på en gata när du var liten.
Jag har gjort hemska saker.
-Det var en annan du. -Det var en del av mig.
Jag vill inte öppna den dörren.
-Vi har kraften att hjälpa... -Jag och farmor förlorade oss själva.
Jag vill inte att det händer dig.
När jag såg kvinnan bli påkörd av lastbilen,
kunde jag inte hjälpa till.
Det var inte ditt ansvar.
Allt är inte det.
Becca. Vänta.
Vi sa inte hej då, du var med pappa,
-jag trodde att ni jobbade. -Becca...
-Kan vi prata? -Jag väntar i bilen.
Jag hör tahitiska ukulelemusiken kalla.
-Så dum. -Ja.
Är det något på gång med mamma?
Det känns som det.
Hon vägrade att prata med mig.
-Vad tror du att det är? -Jag såg något.
Jag kom förbi för att lämna några saker efter bröllopet
innan vårt flyg.
Mamma satt i bilen utanför huset...
Jag struntar i vad du tycker om mig.
Vad gör du här, Becca?
Herregud. Det var du.
Du såg det.
Va?
Du måste åka, Alejandro!
Vem var det?
Ingen. En gammal vän.
Va? Vem?
Du tänkte på det under middagen.
Jag såg det genom dig.
Såg du det? Ingen har kunnat se det tidigare.
"Tidigare"? Har det här hänt förut?
Kan du besöka gamla minnen? Resa genom tiden?
Det är inte tidsresande. Det är inte så konstigt.
Du kan resa i tiden. Du är en tidsresenär.
Jag med. Eller inte just nu... Men vi kan göra det tillsammans.
Va?
Undertexter: Victor Ollén
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson